Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Velkommen til junglene i Borneo og Sumatra.
Da oppdagerne kom hit for første gang,
fant de mange overraskelser i skogen.
Kravlende overraskelser.
Bladaktige overraskelser.
Fargerike, spissnesede over… Jøss! Det er overraskende.
Det var nye og forbløffende ting overalt.
Men høyt over dem, veldig høyt,
var det mest overraskende og mystiske av alt.
Skapninger de bare kunne høre og av og til få et glimt av.
De spurte lokalbefolkningen,
som sa at tretoppene var hjemmet til "skogsfolket".
Orang hutan på deres språk.
Hemmelighetsfulle einstøinger som skjulte seg for å unngå å jobbe.
De hadde rett i at nære slektninger av oss bor her oppe,
men tok feil om alt annet.
Disse tretoppene er fulle av store personligheter som elsker å sosialisere.
Manerer, kompis.
Nå er jeg kongen av svingerne
Å, jungelen VIP
Jeg har nådd toppen og måtte stoppe
Og det er det som plager meg
Dette er historien om en ung hunn som heter Indah,
som utforsker skogen alene.
Å, obi dei Jeg vil være som deg
Jeg vil gå som deg Snakke som deg også
Du skal se det er sant
En ape som meg
Kan lære å bli menneske også
Indah er ni,
tenåring i orangutang-år.
Og i motsetning til legendene er hun veldig flittig.
Hun og moren Diann og lillebroren Bimo
leter iherdig etter alt spiselig.
De liker frukt best,
men når det ikke er frukt å finne,
må spisse rotting-planter klare seg.
To år gamle Bimo prøver.
De spisse greiene er ikke like gode som mammas melk,
men han må lære hva som er trygt å spise.
Indah har ikke drukket melk på lenge,
men hun har holdt seg nær moren i nesten ti år
for å lære om skogen…
og for familielivets komfort og sikkerhet.
Det er normalt for orangutanger, som har naturens lengste barndom.
Men Indah har lært nesten alt hun kan.
Det går bra med henne.
Hun kommer til å gjøre feil underveis,
men det er bedre å rote det til når mamma er der.
Familien deres er fortsatt sterk,
men for Indah begynte alt å endre seg
så fort lillebroren ble født.
18 MÅNEDER TIDLIGERE
For Indah ble ingenting det samme etter Bimo.
Jo da, han var kjempesøt,
men plutselig virket det som Bimo fikk all oppmerksomheten,
og Indah kunne bare se på.
Orangutanger er ganske hjelpeløse når de blir født.
Og det betød at mamma måtte bære lille Bimo overalt…
mens han klamret seg fast i pelsen hennes og prøvde å ikke falle.
Hvorfor er han så frustrerende søt?
Men å ta seg av en nyfødt her er så vanskelig at
Diann brukte mesteparten av tiden sin på Bimo.
Å være nummer to var noe Indah måtte venne seg til.
NÅTID
Som alle eldre søsken
har Indah blitt glad i Bimo.
Nå som han er gammel nok til å slippe mamma en stund
og begynne å leke, er han mye morsommere.
Tider og steder
Handler om hvem du deler dem med
Og det er livet, og poenget er
Å nyte hvem du deler det med
Lykken er hvem du deler den med
Og med tida vil du oppdage
At tida er hvem du deler den med
Diann drar Bimo tilbake om han havner i trøbbel,
og hun forbereder ham på reisen gjennom livet,
som vil bli en helt annen enn Indahs, for han er en hann.
Lykken er hvem du deler den med
Moro…
men ikke alle i nabolaget vil være hyggelige.
Som den høyest rangerte hunnen her
er Ruby og sønnen Rafi jungelens ekte VIP-er
og har rett til å velge først blant alt…
mens Diann og familien hennes bare får restene.
Det er bare noen få trær som har frukt igjen,
så Ruby kan legge beslag på alle.
Hun og sønnen er som kongelige.
Selv lille Rafi har rett til frukt før Diann.
Det har alltid vært sånn.
Det er nok til å gjøre en tøff skog enda tøffere for Indah.
Når frukten er borte,
vet ingen når det kommer mer…
og når hun og familien hennes endelig får et godt måltid.
Å vite hva du kan spise, er en læringsprosess.
Det er det også å finne ut hvordan du skal få tak i det.
I motsetning til de fleste tropiske skoger har ikke denne et sammenhengende kronetak.
Trærne er for langt fra hverandre uten greiner eller lianer som forbinder dem.
Det gjør det å komme seg mellom dem til en hinderløype.
Du kan klatre ned og gå langs skogbunnen,
men jeg tror ikke det er så lurt.
Det er færre enn 400 ville sumatratigere igjen,
men det skal bare én til for å spise deg.
Kanskje det ikke var frykten for å bli satt i arbeid
som fikk orangutangene til å bli i tretoppene.
Å gå over land er greit for enkelte…
men den beste måten å komme fra tre til tre her er å fly…
eller en slags versjon av det,
som disse langurene.
Gibboner svinger seg med sine lange, sterke armer.
Veldig imponerende.
Og så blir det rart.
Hva skal denne karen gjøre?
Jøss.
Dette er de eneste skogene i verden der slanger kan sveve.
Og jeg
vil ikke stå under den når den lander.
Heldigvis er de mye mer interessert
i å jakte på flygeagamer enn på fortellere.
Men vet dere hva?
De kan også sveve…
og til og med enda lenger.
Må bare fikse landingen.
Det blir 8,7.
Mange kule triks der ute,
men for orangutanger er det litt tøffere.
Ikke bare er de store og tunge…
men greinene høyest oppe er…
upålitelige.
Uansett størrelse
må du være ærlig om vekten.
Orangutanger faller mye hardere enn bier…
så tretopp-reiser må gjøres riktig.
Og det går ikke fort å lære det.
Du har stavspranget.
Den kontrollerte svingen.
Hva enn det var.
Og broen.
En favoritt blant mødre som frakter unger.
De som mestrer tretopp-reisingens kunst…
kan ta mer direkte ruter…
noe som sparer tid og energi.
Men Bimo kunne vært litt mer samarbeidsvillig.
Hvor er Indahs far i alt dette?
Nå er jeg kongen av svingerne
Å, jungelen VIP
Jeg har nådd toppen og måtte stoppe
Og det er det som plager meg
Bintang.
Den 90 kilo tunge dominante hannen i området.
Han har en annen måte å spare energi på.
De lange ropene hans når langt gjennom skogen, så han ikke trenger.
De advarer rivaliserende hanner og tiltrekker hunner.
Fortsett sånn.
Hun liker det absolutt.
Det tallerkenformede ansiktet hans hjelper kanskje å styre ropene,
men enda viktigere er det
at det forteller andre hanner at han er kongen i dette området.
Og om det ikke var tydelig nok,
kan han også spre macho-budskapet sitt
ved å dytte trær over ende enkelt som bare det.
Nesten, da.
Bang!
Han sier fra til resten av skogen at han ikke lar seg pille på nesen.
Bintangs utilsiktede skade hjelper også malayabjørnen.
Denne karen? Han trenger litt hjelp.
Han kan klatre i trær, men foretrekker å få maten levert.
Den tykke huden beskytter ham mot stikkene til sinte bier
mens han leter etter larvene deres, eller til og med honningen.
Han har visst gitt Bintang en idé.
Problemet er at dette ikke er bier.
Det er vepser.
Og vepser lager ikke honning.
Men de smaker ok.
Litt pikant, men verdt en nærmere titt.
Jepp. Absolutt ingen honning.
Og ganske mye smerte.
Noe av den er selvpåført.
Bintang er kanskje sjefen…
men han kjenner ikke igjen en dårlig idé om den treffer ham i fjeset.
Lærte du ingenting av moren din, Bintang?
Nå som frukten er borte,
sprer orangutangene seg for alle vinder på leting etter annen mat.
Og Indah har en stor avgjørelse å ta.
Hun er klar til å dra hjemmefra.
Men når det er så lite mat, er det det verste tidspunktet å dra på.
Om hun ikke drar nå,
må all maten familien finner, deles.
Og moren hennes deler allerede med Bimo.
Om Indah drar,
må hun stole på at hun finner mat på egen hånd.
Til slutt tar hun valget om å dra.
Hun drar ikke langt.
Bare til andre siden av dalen.
Men det er et område moren aldri har tatt henne med til.
En knapp kilometer unna har Indah funnet et eget hjem.
Men det er et stort steg å bo alene.
Livet med moren er alt hun har kjent til.
Diann har forberedt henne godt, men det var opplæring,
og nå er faren høyst reell.
Nå som hun har valgt et sted, må hun bli kjent med sitt nye hjem
og begynne å sette all opplæringen ut i livet.
Og for første gang i livet hennes…
er det ingen her for å hjelpe.
I denne skogen
er det klokt å være trygt i seng før natten faller på.
Hos familien begynner Diann å jobbe med nattens rede.
Hun begynner med grunnlaget
og bøyer og vever greiner.
Lærlingen hennes følger på.
Kom igjen, Bimo.
Alle barn må lære å re opp senga.
Så litt polstring.
Etter grunnlaget er det rekkverket.
Grunnlaget, Bimo. Vi jobber med grunnlaget.
Det er ikke trygt engang.
Men så lenge mamma er her, betyr det ingenting.
Han kan alltids gå til henne.
Bedre å gjøre det enn å våkne på skogbunnen.
Selvsagt har mamma laget et som er stort nok til to.
Diann og Bimo er ikke de eneste som legger seg for natten.
Like i nærheten bygger Indah sitt livs første solo-rede.
Hun begynte å lære på Bimos alder,
men dette er første gang uten tilsyn.
Da er grunnlaget ferdig…
og polstringen er på plass.
Ja, rekkverk på sidene.
Ikke dårlig.
Følg, følg sola
Og hvilken vei vinden blåser
Når denne dagen er omme
Rubys rede passer for en dronning.
Pust, pust i lufta
Rafi liker livet høyt oppe, men kan ikke sove der.
Sett dine mål Drøm med omhu
Han er like motvillig til å legge seg som de fleste barn.
Rafi!
I morgen er en ny dag for alle
En helt ny måne, helt ny sol
Et behagelig rede her oppe er et minimumskrav.
Men jeg vet ikke.
Det ser ikke behagelig eller stort nok ut.
Sov godt, Bintang.
Følg, følg sola
Og hvilken vei vinden blåser
Når denne dagen er omme
Mens natten faller på…
våkner nye skapninger.
Og om de tidlige oppdagerne syntes dag-dyrene var overraskende,
må de ha vært overveldet av det som kom frem om natten.
Månespinnere med lange haler.
Svepeskorpioner som spruter eddik.
Og tre-gekkoer med digre øyne.
Ingenting her er helt det du forventer.
Og denne karen, en frosk som kan sveve.
Flygende frosker.
Så ikke den komme.
Slapp av, Indah. De er ikke farlige.
Dovenlorier.
En nattaktiv slektning av apekatten
og verdens eneste giftige primat.
Giften er et nyttig forsvar,
for loriene er dovne i navnet
og dovne av natur.
Selv om hann-lorier kan vente seg en rask reaksjon
om de nærmer seg hunner med unger.
Tja…
Rask for lorier.
Naturens mest magiske morgenkor
ledes av gibbonenes sørgmodige rop.
Ikke rart at det fantes legender
om at de i tretoppene
kunne snakke.
Lyden bærer lenger gjennom den tunge disen.
Når har Bintang sjansen
til å gjøre seg hørt.
Men i dag
er det en ny som lytter.
En utenforstående
som ser etter et nytt kongerike.
Selv om han er flere kilometer unna,
avslører Bintangs lange rop
hvor han er nå,
og hvor han har tenkt seg den dagen.
Nykommeren… sniker seg stille inn.
Om han kan overraske Bintang,
kan han få overtaket.
Fordi det er lite frukt å finne,
konsentrerer Diann seg om insekter.
Teknikken?
Irriter maurene
til de biter seg fast i pelsen din.
Overfør dem til munnen.
Så får du en livlig munnfull.
Bimo drar den andre siden av maurtuen helt av.
Det vil irritere dem.
Bimo får kanskje angre.
Den unge huden er tynnere enn morens,
og maur biter.
Au!
Inngangen til tuen er der vaktmaurene,
med de største kjevene,
samler seg.
Kanskje han prøver høyere.
Om han finner arbeidermaur,
er kjevene deres mindre.
Der.
Mye mindre vondt.
Ja. Han kommer til å huske det neste gang.
Hvem skulle trodd at hårete hender var så nyttige?
Om du ikke får tak i insekter,
kan man alltid finne mat
i spiselige palmer.
Problemet er
at de bare vokser på skogbunnen.
Indah husker at hun samlet dem med Diann.
Men Diann visste at hun bare kunne lete
der jungelen var åpnere.
Og
med god grunn.
Det er så nær en tiger
Indah noensinne ønsker å komme.
Det har vært lite å spise i mange måneder,
men regn er det skogen trenger
for å produsere frukt
og få slutt på den golde perioden.
For Bimo og Diann
er skyene godt nytt.
En slutt på sulten
er på vei.
Men inntil videre…
prøver vi bare å holde oss tørre.
Noen takler stormen ved å lage paraplyer.
Og om regnet fortsetter,
kan du alltids legge deg igjen.
Og om du ikke kan lage en paraply,
må du bare holde ut.
Når det endelig slutter å regne,
hører Bintang noe nærme seg.
Den utenforstående.
Han brukte stormen som dekke
til å gå inn på Bintangs område
og se på territoriet hans.
Bintang må ta utfordringen.
Voksne hanner er så sterke
at nærkamp kan være dødelig.
Det unngås om mulig.
Men om Bintang ikke gjør noe nå,
kan han miste kongeriket sitt.
Bintang presser den utenforstående nedover…
men bakken er det siste stedet noen av dem vil være.
Etter en brutal kamp
har Bintang drevet bort den utenforstående.
Han vil tenke seg godt om før han kommer tilbake.
Regnet har fylt skogens vannhull.
De tryggeste er høyt over skogbunnen,
og lette for VIP-ene å legge beslag på til de er tomme.
Bimo er tørst,
men må vente
mens moren tar sjansen på å gå ned til bekken.
Vannet er kjølig og godt,
men altfor farlig for Bimo å gå til.
Rafi deler Rubys vann fra et hull høyt oppe i et tre,
langt unna tigere.
Dronning Ruby sliter med å dele,
selv med sønnen sin.
Indah vil også drikke…
men er fortsatt på et farlig sted
med dårlig sikt,
der krattskogen kan skjule rovdyr.
Tigeren høres ikke ut som den er nær.
Hun har tid til å drikke…
om det er den eneste tigeren.
Nå kan hun holde det gående litt til.
Ser ut som hun begynner å få dreisen på å bo alene.
Endringene siden stormen
har ført en ny hann til området.
Dette
er Harto.
Han har ikke like store kinn som noen av de andre hannene,
og han…
klør litt, og…
Jeg kan ikke tenke meg at ånden er god.
Men
han kan lage barn.
Og han er kommet til området for å se etter en make.
Diann er i riktig alder for ham.
Han må gjøre et godt førsteinntrykk.
Og akkurat nå
gjør han orangutang-versjonen
av å snuble over dansegulvet.
Og søle drikke
over hele henne.
For Diann
kan Harto være et skremmende syn.
Enkelte hanner kan være ganske aggressive.
Bimos instinkt er å beskytte moren.
Men
Harto er ikke røff.
Han vil bare finne ut om Diann er klar til å unnfange igjen.
Han ser at hun ikke er fruktbar,
og det er usannsynlig at hun blir det
mens Bimo er så liten.
Harto må bare vente noen år
på en mulighet.
Men det er greit for å ham å tenke langsiktig.
Og det var ikke blankt nei fra Diann.
Kannebærere blander regnvannet
med fordøyelsessafter,
noe som gjør alle insekter som faller nedi
til insektsuppe.
En enkel oppskrift
jeg ikke kommer til å lage hjemme.
Men Harto
har lyst på en proteinshake.
Han har bestemt seg for å bli en stund.
Og om han vil imponere Diann,
skader det ikke å bli litt større.
For Indah er nabolagets nykommer
en sjanse til å lære nye knep.
Hun hadde ikke tenkt på å få vann slik.
Det er smart,
og tryggere enn å gå til bekken.
Hun gjør et forsøk…
om Harto lar det være igjen noe.
Det er en stor orangutang som skal ha vann.
På tide å se hva Harto har etterlatt til henne.
Ja.
Drikken ser ut som den er utgått på dato…
men hun kan fortsatt teste ideen.
Det funker.
Om du er smart nok til å lære av andre,
er skogen et eneste stort klasserom.
Selv malayabjørnen har noe å tilby.
Om det er honning i nærheten,
kan du være sikker på at en bjørn
finner den.
De lange klørne er bra for å rive opp inngangen til kubene.
Indah har fulgt etter ham til masse trær med kuber inni.
Men uten klør,
hvordan kommer hun inn?
Hun brekker av en kvist
og begynner å forme den.
Utrolig nok
har hun laget et verktøy som kan komme dypt inn i treet
og nå bie-eggene og honningen
som selv ikke en bjørneklo får tak i.
Indah fant honningen ved å følge etter en bjørn.
Men hun lærte å samle den
av sitt eget slag.
Orangutanger i forskjellige områder
gir videre forskjellige ferdigheter…
som kultur
hos mennesker.
Som resultat
kan de bruke nesten 30 typer verktøy.
Imponerende.
Uansett om du vil ha honning
eller maur…
finnes det et knep for alt i skogen.
Du trenger bare noen som kan vise deg.
Indah har lært mye av moren sin,
men nå trenger hun nye inspirasjonskilder.
Og her kommer Harto igjen,
fortsatt i området.
Nå som Indah har sett et av hans lure triks,
vet hun at han er verdt å følge med på.
Diann er også på sporet av Harto
og følger etter ham på avstand.
Hun er litt forelsket.
Utrolig nok
har Harto fanget en dovenlori
og unngått det giftige bittet.
Orangutanger er kanskje treige,
men lorien var…
Tja, treigere.
Indah kommer først, og hun vil smake.
Men Harto
har ikke så lyst til å dele.
Og nå har Diann også kommet.
Det er ikke så snilt å snike foran datteren sin,
men lorier er en sjelden delikatesse.
Og når Diann blir gjort kur til av Harto…
venter hun en gave.
Nå har Harto sjansen til å sjarmere henne.
Men Harto later til å sette lunsjen
over kjærligheten.
Han deler ikke med Diann.
Harto.
Harto, nå ødelegger du.
Du tar ikke med sjokolade på date,
for så å spise den selv!
Denne damen er ikke vanskelig å tolke.
Hun vil ha litt lori.
Kan du ikke bare gi henne lori?
Vi får håpe at Bimo ikke lærer sjekking
av Harto.
Kom igjen. Det er siste sjanse.
Du.
Dette er bare pinlig.
Harto har helt glemt manerene sine.
Bimo, når tiden er inne for romantikk,
er dette en leksjon om hvordan det ikke skal gjøres.
Uansett fremtid
er det tydelig at Diann
ikke vil være en del av den.
Men kjærlighet er ikke Hartos eneste utfordring.
Tullingen hans har varslet en annen.
Og Bintang vil ikke se humoren.
Den store karen hørte oppstyret fra lori-festen,
og det er best at Harto ikke er der når han kommer.
Lyden kom fra dette området.
Om Harto er smart, forsvinner han raskt.
Harto er ikke ferdig.
Tullingen rister i en grein
for å skremme Bintang.
Bintang virker avslappet.
Nå som han har sett at det bare er Harto,
ikke den utenforstående,
gidder han ikke å bry seg.
Harto kan briske seg alt han vil.
Alle vet hvem som faktisk er sjefen her.
Samme det.
Harto skjønner endelig tegningen…
og drar.
For Indah
har Hartos besøk og samlingen rundt loriene
en uventet fordel.
Det samlet familien hennes igjen.
Det er en flott sjanse til å ta igjen det tapte med favorittbroren.
Beslektede sjeler
Din og min
Forent av bånd som holder
Jeg passer på deg, og du passer på meg
Og sånn skal det alltid være
To like, to sider av samme sak
Skulder ved skulder Gjennom sol og regn
Livet er lettere enn en fjær Når vi er sammen
Lettere enn en fjær
Når vi er sammen
Sammen
Indah har savnet Bimo, så det er en perfekt mulighet
til å få litt kvalitetstid sammen.
Det er som om de aldri har vært adskilt.
Når vi er sammen
Har vi et bånd som aldri slites
Dere vil alltid ha hverandre Stol på det
Livet er lettere enn en fjær Når vi er sammen
Det er lettere enn en fjær
Når vi er sammen
Sammen
Alle legendene om at orangutanger er einstøinger, kanskje de er feil.
For gjenforeninger som dette viser det stikk motsatte.
En forkjærlighet for moro, vennskap og familie som vi alle kjenner oss igjen i.
Men det kan ikke vare evig.
Når Indah drar tilbake til livet alene,
føler hun fraværet til familien sterkere enn noensinne.
Men kan behovet for fellesskap
besvares av en hun aldri har truffet før?
Zaki har kommet til området.
En ung hann som også nettopp har forlatt familien.
Akkurat som Indah er sololivet nytt for ham, og en venn hadde vært fint.
Indah kjenner området bedre enn Zaki.
Som hunn er hun nær stedet hun vokste opp.
Unge hanner drar lenger fra mødrene sine når de drar hjemmefra.
Så Zaki har mest å vinne på et vennskap.
Zaki, jeg sa "vennskap".
Kom igjen, kompis.
Matmangelen i det siste later til å ha gjort alle motvillige til å dele.
Duoen har funnet noen termitter. Det er kanskje ikke lorier,
men Zaki vil uansett ikke at Indah skal få.
Han synes at insektene bør være hans.
Det later til at alle hann-orangutanger har problemer med å dele.
Men Indah lar seg ikke pille på nesen.
Hun er fast bestemt på å få sin andel.
Kom igjen, dere to.
Hva ville foreldrene deres sagt?
Det er en stor bit.
Hva med å gi Indah bare litt?
Det er ikke for sent å gjøre det rette.
Flink gutt.
Det er kanskje bare rester, men det er en begynnelse.
Med Indahs lokalkunnskap og Zakis styrke
er det bedre å samarbeide.
Spesielt om de vil takle muligheten som kommer mot dem.
Etter regnet
er cemenang-trærne de første som bærer frukter.
Men det er ikke akkurat lettvint mat.
Disse kapslene spres av vann, ikke dyr.
Så i motsetning til de fleste frukter er de laget for å være vanskelige å spise.
Det er ikke noe problem for store Bintang.
Han og trærne er gamle kjenninger.
Den kraftige kjeven hans kan mer enn måle seg med det vanskelige skallet.
Men de kløende hårene inni er noe helt annet.
De er irriterende samme hvor stor du er.
Heldigvis er frøene inni næringsrike,
om ikke akkurat smakfulle.
Når kapslene modnes, dannes en rift
som gir et lite vindu inn i frukten.
Diann har en metode for dem.
Når de deler seg, kan frukten åpnes litt mer.
Så kan man bruke en pinne
for å komme forbi de irriterende hårene til frøene inni.
Bimo ser og lærer,
men kan ikke gjøre dette før om minst fem år.
Diann er en mester med verktøy.
I motsetning til høybårne hunner
trenger hun så mange overlevelsestriks som mulig for å få mat.
Teknikken er veldig smart,
og ikke noe orangutanger fra andre områder vet hvordan de skal utføre.
Ja, jeg ser på deg, Zaki.
Nei, kompis. Du knekker en tann.
Bare Bintang kan knekke dem sånn.
Men Indah kan morens hemmelighet.
Hun viser sin nye venn teknikken.
Om du ikke vil ha en munn full av stikkende hår, er det sånn det gjøres.
Zaki studerer alt hun gjør.
Han virker imponert.
Veldig imponert.
Kanskje han undervurderte henne.
Indahs ferdigheter med cemenang-frukten
er et vendepunkt for Zakis atferd overfor henne.
Han blir mildere og viser mer respekt.
Og når jeg ser smilet ditt
Vil jeg danse og synge og leke
Vil du være bestevennen min?
Bli hos meg til siste slutt
De kommende månedene
blir de to uadskillelige.
Når jeg ser et epletre Plukker jeg ett til deg og ett til meg
De reiser sammen, passer på hverandre
og samarbeider for å løse problemer.
For det er sånn det er å være venner.
Og når jeg ser smilet ditt Vil jeg le og synge og leke
Vil du være bestevennen min?
Bli hos meg til siste slutt?
Vil du være bestevennen min?
Bli hos meg til siste slutt
Vil du være bestevennen min?
Bli hos meg til siste slutt
Cemenang-frukten varer ikke lenge.
Snart har alle lite mat igjen.
Selv dronning Ruby og Rafi.
Høy status betyr ingenting når det ikke er noe å dele.
Jo mindre insektet er, jo lengre tid tar det å samle dem.
Nå er det mindre mat å få enn noen gang.
Ingen får lettvinte måltider.
Bintang tyr til bark.
Masse fiber,
men ikke mye annet.
Indah oppdager at den sure sevjen som renner fra skadde stammer,
kan være spiselig,
men den er litt seig,
og den metter ikke.
All lek og sosiale visitter har stoppet opp.
Alle beveger seg så lite som mulig for å spare energi.
Hornfuglene er et tegn for Diann.
Mange fugler som drar i samme retning, kan bare bety én ting.
Frukten i et fikentre hun sjekket for to uker siden, er endelig moden.
Fugler er alltid de første som oppdager frukt.
Ved å følge etter dem kan Diann få mat før orangutang-rivalene sine.
Indah er den neste som kommer.
Hun lærte om fuglene av moren sin.
Deres ringe status har tvunget begge til å leve ved hjelp av hjernen
og overleve den store skogens utfordringer.
Alle dyrene får vite om treet snart,
om de har fulgt med.
Men Diann, Bimo og Indah har et forsprang,
og de utnytter det fullt ut før de kongelige legger beslag på alt.
Frukten er perfekt.
Her kommer Ruby og Rafi.
De pleier å ta alt selv.
Diann trekker seg unna. Hun venter å bli jaget.
Men Indah venter litt.
Ruby virker avslappet.
Når det er nok mat til alle, er det ingen grunn til å krangle.
Treet er digert, og det er fullt av frukt.
Mer enn nok til alle orangutangene, samme hvilken status.
Rafi ser på Bimo.
De pleier ikke å få lov til å være så nær hverandre.
Men foreldrene ser ikke ut til å stoppe dem.
Kanskje dette er en sjanse til å få en venn.
De siste månedene har vært en ensom tid for alle.
Diann er fortsatt forsiktig.
Hun er sjelden så nær Ruby uten trøbbel.
Det er første gang guttene har fått leke sammen.
Det er et spesielt øyeblikk for begge.
Bimo har alltid vært redd for Ruby.
Men frukten har forandret alt.
Den har oppløst gamle rivaliseringer
og samlet alle.
Det er en dag ingen av guttene vil glemme.
I det minste ikke på en stund.
Frukten er så god at selv Bintang tar en pause fra en tøff dag med tre-riving
og kommer på festen.
De gode tidene er endelig tilbake.
Og denne gangen er ingen utelatt.
Vet du hva?
Det ser ut som et fellesskap.
Orangutanger er kanskje ofte spredt rundt omkring i skogen,
men det skal bare en fruktfest til for å samle alle.
Nå kan de vise sin sanne natur.
De er sosiale dyr innerst inne.
Oi sann.
Guttene har inngått et vennskap som kan vare i mange år.
I det minste til de forlater mødrene når de er ni eller ti
og drar ut i skogen på leting etter sitt eget kongerike,
som kan være langt fra hverandre.
Til slutt er det på tide at Diann drar.
Hun må lete etter mer frukt for å legge på seg
før forsyningene tar slutt og Ruby endrer humør.
Det betyr at Bimo også må dra.
Rafi vil ikke at leken skal ta slutt.
Å være en sosial ape i en skog som sjelden tillater det, kan være vanskelig.
Ruby så ut til å like at sønnen hadde det gøy og fikk en venn.
Hvem vet?
Kanskje hun lar Dianns familie nærme seg oftere.
Og Indah…
Jo da, hun gjør fortsatt feil av og til.
Men nå har hun Zaki som tar imot henne når hun faller.
Når det finnes mer mat å få, kan de to reise mer
og bli bedre kjent i skogene sine.
De kan også konsentrere seg om forholdet sitt,
og duoen tilbringer alle ledige øyeblikk sammen.
Det er til og med tegn på at dette blir mer enn et vennskap.
Hvem vet? Kanskje Zaki en dag blir far til Indahs unger.
Har de hans styrke og hennes ferdigheter, får de en lys fremtid.
Det er ingenting jeg vil si Men grip dagen jeg fant deg vandrende
Jeg visste dette kunne være slutten På drømmen jeg levde alene i
Så jeg fulgte hjertet mitt Og fikk en ny start og en drøm sammen
Nye sjanser til å klatre, nye verdener Å finne med hverandre for alltid
Og dagene føles gode
Siden de tidlige oppdagerne så våre røde søskenbarn for første gang,
har vi lært mye om dem.
De er ikke de einstøingene vi en gang trodde de var.
Samfunnet og kulturen deres er mer rikholdig enn vi noen gang forestilte oss.
Så lenge disse storslåtte skogene består, gjør også orangutangen det.
Vill, fri og full av overraskelser.
Og nå lever vi vårt beste liv
For nå lever vi vårt beste liv
Lever
Ja, vi lever vårt beste liv
Og dagene føles gode
FINN UT HVORDAN DU KAN HJELPE ORANGUTANGER www.sumatranorangutan.org
Oversatt av: Heidi Rabbevåg