Downloaded from YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jedna, dvě…
Můžeš na jedna, dvě. Dobře?
Jedna, dvě je znamení.
Jo, rozumím.
Jedna, dvě…
Nemůžu se teď dojímat,
jsem jen zbabělec.
Tahle ostrá slova jsou
důležitá, tak se směj.
Bum, bum, jsem tak nadšený.
Vdechuji to a nepouštím.
Už mě nebavíš, jsi tak složitá.
Setkání za bílého dne.
Pojďme zapracovat na této lásce osamělé.
Srdce mě bolí.
Dnes se znovu narodíme,
hloupí budeme
a lítat vzduchem začneme.
Na přítomnost zapomeneme.
Pojďme tančit, dnes to roztočíme.
Zapomeň na slzy, takhle neusneš.
Nedovol, aby se z toho stala lež,
ani pro mě, kdož nejsem já.
I v těch nejtemnějších, nejchmurnějších dnech,
když jsem s tebou, chci zářit jasně.
Jablko.
Kobliha.
Halenka.
Kachna.
Nanuk.
Ukulele.
Lenochod.
Odlitek.
Hej, Aki.
Včera se mi zdál divnej sen.
Co?
Při zkoušce jsem zpanikařila. Myslela jsem si, že jediná hraju falešně.
Ale v orchestru už nehraješ.
Já vím, no právě!
Asi pořád sním, že jsem v orchestru.
Čím víc jsem panikařila, tím falešněji jsem hrála.
Ani jsem si neuvědomila, že už vlastně nedržím housle.
Fakt divnej sen.
Hrozně jsem panikařila.
Myslela jsem, že učitel bude šílet, otočila jsem se
a zíralo na mě jednooký monstrum.
Jednooký?
- Jednooký? - Děsivý.
Bylo takový kulatý.
Myslíš to oko?
Jo, dívalo se na mě jednooký monstrum.
Tak zoufale jsem chtěla najít moje housle, ale nemohla jsem.
Jo, já mám taky sny, ve kterých hledám věci.
Jo, máš?
A pak, než jsem se nadála, ta jednooká věc se přiblížila.
- To je tak děsivý. - Jen to na mě zíralo.
Strašidelný!
Pak mi došlo, že to byl jen sen.
Cos dělala potom?
Skočila jsem.
Co?
Usnula jsi někdy v hodině a probudila se s trhnutím?
Jo…
- Že, jo? - Jo.
Tak já jsem si myslela, že se probudím, když z toho domu skočím.
Tak jsi prostě skočila.
Mám poslední dobou fakt divný sny.
Co to znamená?
Netuším. Dojdu nám pro další čaj.
Dobře, díky.
Počkat.
Tenhle sen se mi už zdál.
Co?
Taki se pak už nikdy nevrátila.
Od té doby jsem Taki napsala nesčetně zpráv.
Ale žádné z nich si nepřečetla.
Ty věty zůstaly nepřečtené.
Hej, kde jsi?
Kdokoli, je mi jedno kdo.
Je tam někdo?
Žádné hlasy…
Byly jsme s Taki dobré kamarádky.
Ani jedna jsme ve škole nezapadaly.
Byly jsme pořád spolu.
Měly jsme stejné hodiny i volitelné předměty.
Odešly jsme z orchestru zároveň.
Hudba, kterou mi ukázala byla dobrá.
Moc se mi líbila.
Taki byla moje první nejlepší kamarádka.
Kam proboha odešla?
Co se to děje? Nemůžu dál jít.
Tímhle městem pulzuje hippie.
Jak jsi to udělala? Proč?
Říkat, že všechno je důležité jenom dobře zní.
Najednou přijdou z druhé strany a než se nadějeme, jsme pryč.
Tolik jsem se bál nechat tě odejít.
Zůstaň se mnou i dnes.
Lidi,
vzali jste mě k sobě.
Nepamatuji se.
Ale tvá tvář říká, že chceš něco říct.
Všechno, co vidím,
všechno je tu falešné.
I když máš soucit a vzdala jsi to.
Všechno začíná teď.
Snaž se víc, skousni to.
Zůstaň tam a buď zticha.
Lžu, když říkám, že je to tak, jak jsem si představoval.
Byla jsi sentimentální,
to nejsi vůbec ty.
Ale ten tvůj výraz,
ten výraz, jen na chvíli,
se v mých očích krásně odrazil.
Tak dlouho jsem po tobě toužil a skoro jsem sám sebe ztratil
Překonej realitu, jestli se bojíš,
zůstaň se mnou i dnes.
Co se to děje? Nemůžu dál jít.
Tímhle městem pulzuje hippie.
Jak jsi to udělala? Proč?
Říkat, že všechno je důležité jenom dobře zní.
Najednou přijdou z druhé strany a než se nadějeme, jsme pryč.
Tolik jsem se bál nechat tě odejít.
Zůstaň se mnou i dnes.
Tak dlouho jsem po tobě toužil a skoro jsem sám sebe ztratil.
Překonej realitu…
Zdál se ti ten divnej sen?
Jo, asi se to zdálo všem.
Jo, mně taky. Fakt.
Co je to?
Říkala jsem ti to.
Jednooký monstrum.
JEDNOOKÝ MONSTRUM?
Jednooký monstrum.
Taki mě brávala na různá místa.
Chodily jsme na karaoke, do kaváren, hrát hry.
Taki mi všechno ukázala.
Místo, kde jsme zpívaly karaoke,
teď bez ní vypadá úplně jinak.
Shon tohoto super města
vede k dopravní zácpě pocitů.
Říkáš, že tebe se to netýká.
Mé srdce je odbarvené na bílo.
Co už? Nejsme dobrá partie.
Zasměj se vtipu, díky moc.
Nerozeznám žádné chutě.
Před tebou ztracen,
na rande jsem uchvácen.
Bude to platonické.
Docela trpká naděje, mé srdce se možná rozbije.
Proto, když se ztratíš ve svých snech…
Hej, Taki.
Chci, abys mi malovala život ještě víc.
…Když mi maluješ život, život mi vymaluj.
Nehraj si se mnou a oči neodvracej.
Chci, abys mi chyběla, abych na tebe myslela.
Předpověď růžového srdce.
Jestli ti to teď řeknu, řeknu ti to.
Budeme jako jeden a naše pohledy se naplní láskou.
Pokud neuspěji, následuje sbohem.
Prosím, Bože, buď dnes se mnou.
Byla jsem ve škole nová.
Nechtěla jsem, aby se smáli mému přízvuku.
Taki mi se smíchem řekla, že její přízvuk je horší,
ale jí to prý nikdy nevadilo.
Mluvit s ostatními nám moc nešlo.
Tak jsme hrály širitori s obrázky.
Vůbec jsme nemluvily, ale rozuměly jsme si.
Moje slova byla lhostejná, co mě rozplakalo…
- To ne, bude konec! - Co?
…Jen ať to dnes skončí.
Jedna, dvě je znamení…
Ale…
Jen s Taki jsem mohla mluvit tak přirozeně.
Nemusíš se tu zastavovat a stát…
Taki mi říkala to samé.
A já jsem si myslela, že s ní můžu být celý život.
Taki…
první nejlepší kamarádka…
Neříkej, že už je pozdě.
…kterou jsem kdy měla.
Právě teď
jsme kolečko a roztáčíme to.
Víc! Nesnáším to, ale líbí se mi to.
Hej! Nechápu to sebesetkání.
Blíž ke středu, ale oddaluje se to.
Bum! Hýbej se do rytmu a začni tančit.
Víc! Nesnáším to, ale líbí se mi to.
Hej! Nevím, co nás čeká.
Popadni mé srdce a třes!
Jo!
Neexistuje správná odpověď.
Kam teda půjdeme?
Skončí tento příběh?
Jedna, dvě je znamení.
Naše ruce se dotkly, protože
jsem se k tomu odvážil.
Druhá fáze.
Nemá smysl být tak odměřený.
Nepříjemný loučení s tvými sny.
Opatruj mě navždy,
dobře?
Právě teď.
No tak! Sejdeme se, odvracíme pohledy.
Víc! Nesnáším to, ale líbí se mi to.
Hej! Nechápu to sebesetkání.
Víc! Zapadá to a rozpadá se.
Bum! Než se tě dotknu, ztratíš se mi.
Víc! Nesnáším to, ale líbí se mi to.
Hej! Co nás čeká, to nevím.
Než se pochopíme, my…
Taki!
Aki! Co děláš?
Mám teď přestávku, hodina byla moc dlouhá.
Jo, to teda byla.
Jdu teď na střechu. Pojď se mnou.
Dobře.
Neříkej, že už je pozdě.
Právě teď
jsme kolečko a roztáčíme to.
Víc! Nesnáším to, ale líbí se mi to.
Hej! Nechápu to sebesetkání.
Blíž ke středu, ale oddaluje se to.
Bum! Hýbej se do rytmu a začni tančit.
Víc! Nesnáším to, ale líbí se mi to.
Hej! Co nás čeká, nevím.
Popadni mé srdce a třes!
Jo!
Aki!
Pospěš si, Aki!
Počkej chvilku!
Jsi pomalá.
Neexistuje správná odpověď…
- Všechno dobrý? - Jo, díky.
Na jedna, dvě. Dobře?
Jo, já vím, Taki.
- Hej, Aki. - No?
Druhá fáze…
Budeme spolu navždycky.
Dobře?
…Dobře?
Hej, Taki.
Proč jsi tak najednou zmizela?
Ty se někde schováváš, že jo?
To si chci myslet.
Jestli ne,
svět, ve kterém jsi se bude zdát jako sen.
Ach!
O čem se ti zdálo?
Spadla jsem ze schodů.
Bylo to tak strašidelný.
- Jsi v pohodě? - Jo.
Já jsem spala?
Byla jsi úplně tvrdá.
Jsem ráda, že to byl jen sen. Bylo to děsivý.
Ty ses bála? Tys vyděsila mě!
Stalo se to na těch schodech, vážně.
- Fakt? - Jo.
Někdo tě strčil?
- To nevím. - Nevíš?
Ale jsem ráda, že jsi tu, Taki.
Je to dobrý. Jsem tady.
Bylo to tak strašidelný.
Myslela jsem si, že jednou zmizí.
Vždycky, když jsem ji viděla, tak jsem si to myslela.
Promiň, Taki.
Tenkrát jsem ti lhala.
Ve snu, který se mi opravdu zdál,
jsi byla snědena.
Baťůžkáři hledají něco víc.
Naštval jsem se a vybouchl.
Nečekám náhlé změny.
Vím, že určitě přijdeš.
Jako talisman pro štěstí.
Pořád se nemůžu dočkat návratu.
Ten pocit někam utekl.
Musí to být tak a tak…
Budu čím dál víc netrpělivý.
Chtěl jsem být držen pevně za ruku.
Neznám teplo,
Mé srdce je teď chudé.
Bloudím po šedých mořích,
svět je plný krásy.
Ať ti neuteče.
Vzpamatuj se, než se rozední.
Nemáš moc času.
Chci zavřít oči.
Takové nudné dny
určitě budeš chtít přemoci.
Dokud neuslyšíš, co mám na srdci, dokud nevyjádřím svůj pocit,
dokud se tu budu toulat bez cíle,
tak nikdy nezapomeneme.
Prostě nikdy.
Dokud nepřestaneme myslet úplně.
Kloboučník tančí pozdě v noci.
Čas plyne rychle bez emocí.
Když se zasním, nic nečekám.
Vím jistě, že přijdeš.
Budu plakat mezi realitou.
Uvnitř pocity, co mě rozmetou,
spolknutá slova mě hryžou.
Zůstal jsem jen s absurditou.
Vidličky a nože, mé oblíbené. Přineste štěstí, jen dokonalé.
Chtěl jsem všechny usadit kolem stolu.
Nožem tě bodnout,
ohryzek ti vyříznout.
Mé prsty jsou mokré.
Nikdo mě nenaučil,
jak používat vidličku.
Ani se nesnažím podívat se na pravdu.
Měřil jsem váhu života.
Střed ohně plápolá.
Co jsem viděl?
Vzpamatuj se, než se rozední,
nemáš tolik času.
Chci zavřít oči.
Takové nudné dny
určitě budeš chtít přemoci,
dokud neuslyšíš…
NIKDY NA TO NEZAPOMENEME
PROSTĚ NIKDY
DOKUD NEPŘESTANEME MYSLET ÚPLNĚ
Nechápu, že jsem pořád naživu, kolik už je to let?
Jako nádechy a výdechy, tisíc lží jsem už řekl.
Jsem otupělý, když kráčím po zemi,
tolik se mi točí hlava.
Ty podpatky, kam jdeš v těch placatých botách?
Nedívej se na mě pohrdavě.
Sám v pokoji, zaplněným kouřem z cigaret.
Západ slunce je srdcervoucí, blíží se k tobě.
Právě teď chci říct,
že ten neklidný střed květu bolí.
Je to utrpení, slova, která tě chtějí najít
si najdou cestu k vytištěným vzpomínkám.
Čeká na osamělé hvězdy
chlapec, který ví, že chce být milován.
Pokud dnes vzhlédneš k noční obloze, zatanči.
Oznam své sbohem, dokud nebudeš prosit.
Čeká na osamělé hvězdy
chlapec, co ví, že chce být milován.
Noc se ztrácí.
Čeká na osamělé hvězdy
chlapec, který ví, že chce být milován.
Pokud dnes vzhlédneš k noční obloze, zatanči.
Říkej své sbohem, dokud to nebudeš prosit.
Nevěřím, že stále žiji, kolik už je to let?
Ale nějak je mi fajn.
- Hej, Aki. - No?
Budeme spolu navždycky.
Dobře?
Můžeš na jedna, dvě. Dobře?
Jedna, dvě je znamení.
Jedna, dvě…
Běhá mi mráz po zádech,
když slyším Taki hrát na housle.
Je to příjemné, romantické.
Ale taky to znělo osaměle.
Někdy říkala trapný věci,
ale já jsem si je taky myslela.
Hej, Aki.
Jsi ráda, že jsi skončila?
Na housle můžeme hrát i bez orchestru.
Tak já taky skončím.
Co?
Budeme cvičit spolu tady na střeše.
Ve dvou to bude větší sranda.
Díky, Taki.
- Tak dohodnuto, jé! - Moc se těším.
- Nemůžu se dočkat. - Jo.
Nemůžeš mě nijak zachránit narodil jsem se a spadl.
Ozývá se tlukot statečného srdce v trochu pokrouceném tvaru.
Nevrátím se na cestu sváru.
Překonal jsem období, která pomíjí, hledal jsem skutečnou pravdu.
Ten ubohý hlas.
Budeme vyhnáni z tohoto světa,
ale i přesto jsem se modlil za zítřek.
Taky spáváš se smutkem a samotou.
Ty slzy jsou tak krásné, chci se tě dotknout.
Pokud se měsíc schová,
můžu tě milovat až do hlubin dnešní noci.
Plamen stále tančí,
aby se neušpinil,
aby nezmizel.
Chci se držet všeho, co nevidím.
Ten den jsem se nemýlil, ten spásný hlas
se ztratil v krvavém příběhu.
Zabarven temnou nocí,
ale přesto pokračuji v cestě.
Už nejsi sama.
Jak dlouho se budeš trápit svou hloupostí?
Ale když to bolí a noc je nekonečná,
určitě nebudeš podezřívat,
že miluji tento prokletý svět.
Tím vším jsem teď zavázán.
Vrátí se nám to.
Je to, jako bych měla zlý sen, Taki.
Ale vždycky, když jsem se vzbudila, byla jsi se mnou.
Zdál se mi divnej sen.
Jo, já mám taky sny, ve kterých hledám věci.
Taki, chci tě mít zase tady.
Můžeš na jedna, dvě. Dobře?
Jedna, dvě je znamení.
Světla se nyní změní. Pokud nejste na blízku, nepřecházejte.
Věděl jsem a nadával jsem.
Smích, jak jsem si lehl.
Nevím, co je láska a samota.
Odhodil jsem lidskou skořápku.
Nemohu ji přijmout, tu identitu plnou prázdných slov.
Nedostanu se z té bedny.
Hned jsem chtěl utéct.
Všichni odehráli své role,
blížíme se k závěrečným titulkům.
Snažte se zahrát svoji roli co nejlíp, nikdo se nedívá.
Nechci na to myslet,
chci být jen hloupý.
Nikdy nemůžu nikým být.
Proto stojím v předních liniích,
s vlajkou pěkně vysoko.
Podřadný, spolehlivý partner.
Nepotřebuji žádná slova.
Jakýkoli dramatický zvrat událostí skončí paní Remízou.
Říkáš jo, jo, nadechni se.
Slib, že se uvidíme.
Mám jen jednu šanci.
Vsaďte na ten jediný okamžik.
Mám zpocené ruce, jako bych byl na vrcholu.
Stojím sám, křičím,
že pravda, kterou jsem ukryl nikde není.
Lidé, kteří se mi vysmívali tu nemají co dělat.
Moc si na to nevzpomínám, nic necítím.
Není důvod k slzám, které padají.
Laskavost necítí žádné teplo.
Ruka natažená je pochybností plná.
Otevře se díra, z níž láska uniká.
Podívej se, jak dolů padám.
Přímo před člověkem, který to chce vzdát.
Jsi tu a směješ se mi.
Jak to vidíš ty?
Jen dýchej, dobře.
Nikdy nemůžu nikým být.
Teď spolu zápasíme,
prodloužení, vzdej se.
Mayday! Docela se mi líbíš
Pln slov lásky a nenávisti.
Vsadím se, že doufáš v dramatický zvrat událostí.
Řekni ano, nadechni se.
Dívej se tam. Hlavička! Myšlenky mi buší v hlavě.
Vystřel to srdce.
Tahej za provázek, co není vidět.
Je na čase, aby přišel loutkář.
Co se odráží v těch očích?
Sdílela jsem s tebou můj playlist.
Je to fakt dobrý. Ráda se dělím o svoji hudbu.
Díky.
Posloucháš to často?
Jo. Pořád dokola.
Teď poslouchám „Poslední tanec.“
- „Poslední tanec?“ - Je to dobrý.
Aha.
Která písnička se ti líbí?
Hmm.
„Jak to máš rád.“
- Fakt? - Jo.
Takže to posloucháš.
No, jako poslouchala jsem.
- Pamatuješ si slova? - Jo.
Co ještě? „Předpověď srdce.“
- Všechny jsou dobrý. - Máš pravdu.
Poslechni je všechny.
Ten „Poslední tanec.“
Můžeme na to tancovat.
Město je zarostlé mrakodrapy,
Tvoje jistoty jsem zničil v zárodku.
Nemůžeš vzít všechno, co chci.
Překrucuješ mě,
mé hodnoty jsou jiné.
Zasmějem se absurditě.
Dej tomu pěkná slova. Počkej, spěchej, bojuj.
Svědomitě zneužívej moudrosti, svědomitá chamtivost.
Propadni se hluboko do svého ega.
Říkalas mi, že se dají nahradit,
ale pořád na ně myslím.
Možná mi zase jednou
takhle zatančíš.
Chlapci a děvčata mírně podrážděni.
Roztržitý pacient přitakávač.
Nikdo nic není.
Pokud znáš pravý smysl, může to být tvůj konec.
Budeme mluvit až nám vyschne.
Sebral jsem odvahu a ztratil se,
vyprávěl lži a stal se iluzí.
Hloupý budu lítat vzduchem.
Pak se zhroutím.
Čistý a neposkvrněný chlapec.
Uděláš to v zakletí svým pocitů.
Na to nezapomeň a přemýšlej.
Nedostaneš se tam, kam potřebuješ.
Pravý význam, o kterém mluvíš,
Budu o tom, přemýšlet, v koutě světa sedět.
Tyto vychladlé lži
bys mi mohla ohřát.
Talentovaný člověk, který zná samotu
a pacient s melancholií zvolí zítřek.
Rozloučí se ten, co se nemůže vrátit.
Přidej prsty, ale nebreč, to k ničemu není.
Možná mi zase jednou…
Taki, konečně jsem si vzpomněla.
Zdál se nám stejný sen.
Zíralo na mě jednooký monstrum.
Jednooký?
Jednooký.
Sen… Jednooký…
Viděla jsem sen a v tom snu…
Byl to můj sen…
A pak, než jsem se nadála, ta jednooká věc se přiblížila.
- To je tak děsivý. - Jen to na mě zíralo.
Pak mi došlo, že to byl jen sen.
Pak mi…
Láska není, nic nenaděláš.
Směju se chraplavýmu hlasu,
spoléhám na nespolehlivý talent.
Noc svým pláčem navlhčím.
Stejné, bez ohledu na čas.
Nějak to stoupá na povrch,
svazuje myšlenky nikoho.
Setkání do večera,
opilé toulání kolem ve zbytečných dnech beze jména.
Kvůli kolika slovům si trpěla?
Pocity jsou zaseknuté, bolest je celkem jednoduchá.
Jsem ta nejhorší existence, nic nepřehlídni.
Topím se v závrati, jako bych byl zamilovaný,
kvílím vztekem.
Na konci zvyš hlas.
Zvládnu to ještě? Tohle tělo se může kdykoli rozpadnout.
Tvůj talent nezajímá nás.
Nemůžeš mě prostě nechat v klidu?
Vlajka vlaje bez pohybu.
Já jen chci, abys mě přijala.
Jsem nenávratně spálen plameny, celého mě pohltily.
„Tohle doma nezkoušejte, děcka.“
Tím to vyřešili.
Správně, všichni jsou to idioti.
Mávají svojí stupidní spravedlností,
nemůžou se vrátit a zemřít.
Oči super klauna, co se směje.
Pokud ty myšlenky spolkneš,
hlasy se budou vzdalovat víc a víc.
Ta očekávání a ideály.
Stále jsi prokletá,
proto, i když padneš na koncích světa,
v mých očích budeš stále žít.
Namaluj si v hlavě obrázek, od teď a navždy.
Láska není, nic nenaděláš.
Směju se chraplavýmu hlasu,
spoléhám na nespolehlivý talent.
Noc svým pláčem navlhčím.
Je to stejné, bez ohledu na čas.
Nějak to stoupá na povrch,
svazuje myšlenky nikoho.
Setkání do večera,
Modlím se, aby blízká budoucnost byla vzdálenou zářnou budoucností.
Vypadá to, že nedodržím
ten slib, který jsem ti dal.
Slova jsou jako dech,
spojují přání.
Omlouvám se, mami a tati,
nemohl jsem být tím, kým jste chtěli.
Všechny vás zabiju!
Na konci zvyš hlas.
Zvládnu to ještě? Tohle tělo se může kdykoli rozpadnout.
Nezajímá mě tvůj talent.
Nemůžeš mě nechat na pokoji?
Vlajka vlaje bez pohybu.
Hlasy se budou vzdalovat víc a víc.
Ta očekávání a ideály.
Stále jsi prokletá,
proto i když spadneš na koncích světa,
v mých očích budeš stále žít.
Namaluj si v hlavě obrázek, od teď a navždy,
namaluj si v hlavě obrázek, od teď a navždy.
Láska není, nic nenaděláš.
Směji se tomu hlasu,
spoléhám na nespolehlivý talent.
Noc svým pláčem navlhčím.
Stejné, bez ohledu na čas.
Nějak to stoupá na povrch,
svazuje myšlenky nikoho.
Setkání do večera,
setkání do večera,
setkání do večera.
Vezmi nás do těch nejhlubších částí srdce.
Podej mi svou ruku,
abys mě mohla zavést k zítřku.
Teď už vím, že je v pořádku tu být.
Myslím, že to pořád můžeš říct.
Aki.
Jedna, dvě…
Skočila jsem.
Aki.
Šmouhy davů ve tvarech lidí.
Blufy, obrázky v duši, nelidské, jako mstiví duchové.
Tady žije otevřená upřímnost
a zbytek jsou prázdní lidé.
Očekávání, život není spravedlivý.
Velký vůz je zvláštností, bez talentů.
Postrádat individualitu.
Vzpomínky, které ke mně přicházejí nejsou vůbec na místě,
Neplač mezi sny.
Víš, jaký výraz máš nosit,
ale pokračuj,
temnotu očisťuj.
Opona noci bude signálem.
Postav se této hře v kruhu,
vyplivni lži,
ještě se nezastavuj.
Buď chytřejší, než kdokoli jiný, buď sama sebou, kdes byla zrozena.
Vymysli nám budoucnost, co zůstane prokletá.
Utíkej, padej, drž se bolesti, která nikdy nezmizí.
Svět na tento okamžik čeká.
Zbav se lyrických pocitů jako programové chyby.
Trestem za tyto vady je poslušnost.
Je to nejistota milování, kterou nezbývá než bránit.
Nemůžu nic říct.
Učiněné peklo loutkových slibů.
Konec je propojený.
Pokojná smrt vyvrhne realitu a uklidní se.
Nezahazuj svůj život,
ponoř se do své vnitřní křehkosti.
Nevíš, jaký výraz máš nosit,
ale pokračuj.
Ukaž Pět ctností.
Myšlenky, které svolávají nejisté hlasy.
Vyvažuj tyto otáčivé emoce,
zvedni ruku k cíli,
jdi za ním.
Modli se, abys žila víc, než kdokoli jiný Je to tvůj život
Jsi v temných hlubinách noci,
klesáš hluboko dovnitř.
Vypadám tak ošklivě?
Právě teď jsem to já.
Jsem tělo, které nemůže nikým být, tak se mi směj.
Přestal jsem utíkat přede vším, co je přede mnou.
Opakuji stejné obrazy, běžím vstříc své obrazotvornosti.
Temnotu očisťuj.
Opona noci bude signálem.
Postav se této hře v kruhu,
vyplivni lži,
ještě nezastavuj.
Buď chytřejší, než kdokoli jiný, buď sama sebou, kdes byla zrozena.
Vymysli nám budoucnost, co zůstane prokletá.
Utíkej, padej, drž se bolesti, která nikdy nezmizí.
Svět na tento okamžik čeká.
…Dvě, jedna, dvě.
Jedna, dvě…
Včera se mi zdál divnej sen…
Na chvíli jsi usnula.
… jen sen a skočila jsem.
Co se ti zdálo? Sdílela jsem…
Skočila… pořád dokola.
- Probudíš se… - Jsem ráda, že jsi tu…
Je to dobrý. Jsem tady.
Budeme spolu navždycky.
Jablko.
Kobliha.
Jedna, dvě…
Halenka.
Kachna.
Nanuk.
Ukulele.
Můžeš na jedna, dvě. Dobře?
Lenochod.
Jedna, dvě je znamení.
Odlitek.
Jedna, dvě.
Přinesla jsem ti jablečný džus, dobře?
Díky.
Co se děje, Aki?
Jsi tady, ale nejsi.
Skočila jsem.
Co?
Šla jsi nám pro čaj a nevrátila se.
Cože? Zní to jako doopravdy.
Tak jsem tě utíkala hledat.
A co se stalo pak?
Pak ti jednoocí lidi.
To je sen, o kterým jsem právě mluvila.
Jo…
To je super. Jsi tak dost vnímavá.
Ale je to pravda.
Fakt jsem všude lítala a hledala tě.
- Aha. - Jo.
Musíš být unavená.
Jsem… Byl to únavný sen.
- To si umím představit. - Jo.
Tak si dáme něco k jídlu.
Jo, dobře.
Co si dáme?
Nevím.
Nějaká chuťovka by byla fajn.
Na co máš chuť?
Na omurici.
Omurici? Jo, dáme si ji.
- Rozdělíme si ji? - Dobrý nápad.
Ještě něco?
Já nevím…
Nejdřív objednáme.
Dobrý nápad.
RODINNÁ RESTAURACE ADAM
Odteď budeme trávit své životy spolu.
A jednu věc si mezi sebou rozdělíme.
Připravit, pozor…
Jedna, dvě.
Vytáhni ten smutek,
to setkání dříve rozdělené
prostým jazykem květin.
Chci být v klidu od chvíle, kdy jsme spolu.
Příjemná chvíle bez naplnění.
Každý večer na to vzpomínám.
Opravdový nekonečný pohyb.
Nakonec je to výročí narození.
I když jsem nahý,
nikdo nic nevidí.
I když vyslovuji slova, jsou mělká a křehká.
Dálnice z mých snů,
chci odhalit její teplou, chladnou, šedou podobu.
Jako bych to viděl ve snu. Vysvoboď mě z tohoto světa.
V pohodě, jsem k ničemu.
Ale to není vtip, vrhněme se kupředu.
Dokud jsem naživu, hlas poslední kapitoly se rozplyne.
Dej mi poslechnout té všední noci.
Pamatuj si své výčitky:
už neopakuj nudu,
už neopakuj nudu.
Dokud jsem naživu, hlas lásky a nenávisti se rozplyne
spolu se smutkem.
Zapamatuj si písně, které cítíš.
Zítra jen kývni hlavou a zatoulej se sem.
Pozvi nás do večera jemného,
ale takhle nezpomalíš
z neklidného kroku zbabělého.
NELIDSKÉ KONZULTACE
VYDEJTE SE ZA ZÁHADOU TAJEMNÉ MASKOVANÉ HRY
KONEC
Je to stejné jako dřív,
nic z toho nebudeš mít.
I když vyslovuji slova, jsou mělká a křehká.
Dálnice z mých snů,
chci odhalit tu její cizí, osamělou a bolestnou iluzi.
Jestli budu ještě čelit zítřku,
je to dobrý, nevyhraju.
To není problém, vrhněme se kupředu.
Dokud jsem naživu, budu se smát bláznivě bez odezvy.
Dej mi poslechnout všední noci.
Pamatuj si své výčitky:
už neopakuj nudu,
ještě nekonči.
ÚTĚK
Jako bych to viděl ve snu. Vysvoboď mě z tohoto světa.
V pohodě, jsem k ničemu.
Ale to není vtip, vrhněme se kupředu.
Dokud jsem naživu, hlas poslední kapitoly se rozplyne.
Dej mi poslechnout té všední noci.
Pamatuj si své výčitky:
už neopakuj nudu,
už neopakuj nudu.
Dokud jsem naživu, hlas lásky a nenávisti se rozplyne
spolu se smutkem.
Zapamatuj si písně, které cítíš.
Překlad titulků: Zuzana Maklakowska