Downloaded from YTS.MX
Ms. Pat, du ble mor som 14-åring, første gang du fikk mensen.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Drit og dra, Dion.
Chris, Dion er kjekkere enn deg. Du ser ut som en svart Ken på crack.
Du får en Comedy-Special.
-Hvordan vitser du om vonde erfaringer? -Jeg tenker lite på det jeg ikke rår over.
Men jeg rår over disse ungene som skal få deng nå!
Vi tar en pause.
Atlanta, gi en varm velkomst til helten fra hjembyen deres!
Få høre litt jubel for den enestående Ms. Pat!
Ja, for pokker!
Ja da!
Greit, hold kjeft. Røya kan bli selvtilfreds.
Jeg er så glad for å være her i Atlanta.
Endelig er jeg hjemme der man får statlig koronalån uten å ha en virksomhet.
Dere vil åke inn, hele gjengen.
Her om dagen snakket jeg med ei venninne og sutret om crack-ungene jeg tar meg av.
Jeg tar meg av crack-ungen til niesen min.
Jeg sa: "Jævlene går meg på nervene."
Venninna mi sa:
"Må du kalle dem crack-unger? Var de avhengige fra fødselen av?"
"Vet da faen", sa jeg.
Men ungen ble født kokainavhengig.
Hun sa: "Kokain? Hvordan fikk du henne rusfri?"
Jeg sa: "Jeg sluttet å gi henne kokain."
Jeg er straffedømt for faen. Skal liksom jeg kjøpe stoff til ungen på gata?
Blir jeg stoppet av purken, må jeg si: "Kokainen er ikke til meg.
Den er til ungen hjemme.
Møkkamora stakk av med morsmelka."
Dette er mitt tredje kull med crack-unger, og nå holder det.
Jeg er 49 år og har en sjuåring hjemme som snakker høl i hue på meg.
Jeg får fortsatt mensen. I tillegg er jeg i overgangsalderen.
Ungene har kødda til systemet mitt.
Jeg snakket med niesen min.
Hun løy så det rant av henne: "Alle vet at jeg elsker barna mine."
Jeg svarte: "Ja, alle unntatt barna dine. La meg få slippe til litt."
Hun sa hun ville ofret livet for barna. Jeg sa: "Du har ikke livsforsikring."
Skal jeg ordne begravelse, ta meg av ungene dine og kjøpe kokain?
Har du klikka? Hvor rik tror du jeg er, ditt crackvrak?
Og crack-ungene har fine vaner. De gjør ting jeg aldri gjorde som liten.
Her en dag kom de rett inn uten å banke på.
Alle med svarte foreldre har lært å banke på først.
Banke på og smugtitte så du ser hvor mamma gjemmer godsakene.
Mamma manglet fortenner og var glad i MoonPie-kjeks.
Men vi fikk ikke. Vi måtte spise ingefærkjeks.
Steinharde kjeks som må bløtlegges som bønner for å bli spiselige.
Ikke disse crack-ungene.
De buste rett inn på rommet mitt.
Guttungen leder alltid an.
Jeg stoler ikke på de to eldste. De husker moras crack-hus.
Så jeg har alltid lommekniv i fall jeg må ta en av de jævlene.
Kjøss meg, jeg er fra gata. Alltid beredt.
Guttungen kom inn og sa: "Tante." Jeg sa: "Hva vil du, Raymon?"
Han sa: "Vi lurer på om vi får middag i kveld."
Jeg tenkte: "For noen snobbete crack-unger.
De strør om seg med ord som 'middag' og 'i kveld'."
Jeg hadde aldri turt å si noe sånt til mora mi.
Jeg hadde gått inn til mamma og sagt: "Mamma…
…får vi mat i dag?
Dagen er jo snart over."
Da sa mamma: "Pell deg ned og spis vann-sandwichen din."
Har dere ikke spist vann-sandwich?
Det er ferdig oppskåret loff som skylles ned med vann.
Den fester seg i ganen, så du må stikke inn en smørkniv, som om du suger kuk.
Ikke prøv deg.
Man glemmer så fort.
Jeg våknet skrubbsulten en dag. Vann-sandwichen mettet ikke lenger.
Jeg så på yndlingstegnefilmserien min, Smurfene.
Husker dere Smurfene?
Jeg digga Smurfine. Jeg så at hun var løs på tråden.
Ingen har så mange brødre for faen.
TV-en vår var utstillingsvare. En annen TV med fungerende lyd sto oppå.
Vann-sandwichen mettet ikke lenger, og så kom det en reklame for Burger King.
Jeg husker ristede brød og dryppende salat, tomater og løk.
Og rykende storfekjøtt.
Jeg sitter der. Magen rumler, og jeg innbiller meg ting.
En stemme i hodet sier: "Ta burgeren."
Jeg spratt opp fra sofaen, løp over det tjafsete teppet.
og slikket TV-en grundig som faen.
Jeg fikk støt som i ville helvete.
Du må visst bla opp for å få burgeren "sånn du vil ha den".
Dette er første gang jeg oppdrar crack-unger i et hvitt strøk.
Og gjennom å oppdra dem i et hvitt nabolag oppdaget jeg noe.
Jeg oppdaget at hvite skoler ikke markerer Black History Month
på samme måte som svarte skoler.
Hvite skolers Black History Month står i forhold til antallet svarte elever.
Fire stykker betyr fire dager.
For å si det sånn, Spirit Week varte lenger enn Black History Month.
Det er noen hvite her. Vet dere hva Black History Month betyr for oss?
Da tok vi svarte den helt ut, ikke sant?
Man måtte kle seg ut som en svart helt og være den helten i 30 dager.
Nå tenker dere: "Det er 28 dager i februar."
Drit og dra. Vi tok tilbake de to dagene.
Jeg har et eksempel.
Hvis ditt barn valgte Harriet Tubman, fikk det faen se til å være henne også.
Barnet måtte være smart, ha lederegenskaper,
være flink til å gjemme seg…
…og kunne gi deng med et pistolskjefte.
Og være stram i maska.
Ikke gjør dere til.
Harriet var ikke søt.
Dere vet godt at hun så ut som onkelen sin.
Ikke misforstå. Jeg verdsetter Harriet høyt.
Uten Harriet måtte jeg ha sugd en hvit fyr motvillig.
Ingen av dere ville ha knullet Harriet.
Ville du? Nei, du er jente, unnskyld.
Du ville trolig ha knullet henne…
Beklager, jeg har ikke brillene på.
Du ville nok sleika henne grundig, men unnskyld.
Hva gjør man vel ikke for friheten?
Sleik deg fri fra slaveeieren.
Læreren til nevøen min ringte og sa:
"Ms. Pat, Raymon fikk toppkarakter for stilen om en svart helt."
Jeg sa: "Driter vel jeg i. Hvorfor sier du det?"
Hun sa: "Be ham lese den for deg." Jeg sa: "Ok."
Nevøen min kom hjem, og da sa jeg:
"Hei, Raymon. Læreren din sa at du fikk toppkarakter for stilen om en svart helt.
Finn frem dritten og les den for familien."
Jeg er svart mor. Sånn snakker jeg til familien.
Han fant den frem og begynte:
"Min svarte helt er tante Pat."
Ikke sant? Jeg så på mannen min og tenkte: "Du nådde ikke opp."
Videre leste han: "Før langet hun crack-kokain."
Hold an, det var kun crack. Kokainen var til lillesøsteren din.
Jeg vokste opp her i Atlanta i 80-åra da Ronald Reagan var president.
Herregud. Husker dere den dritten? Reagans finanspolitikk. Vi var lutfattige.
Da Reagan ble gjenvalgt, begikk hunden min selvmord.
Ikke send meg de blikkene. Den tok sitt eget liv.
Så jeg fatter ikke at folk nå til dags avliver kjæledyrene sine.
Å avlive hunden sin…
En venn ringte og sa: "Jeg måtte avlive hunden min Coco Chanel."
Jeg fikk vite at årsaken var brystkreft.
Da sa jeg: "Skal du drepe en hund som har sju fullgode spener igjen?"
Ingen dreper deg om ett av jura dine ryker.
Jeg fatter det ikke. Kan ikke hunden samle inn penger til behandling?
Hunden vil ha T-skjorten der det står "Jeg overvant kreften".
Hunden vil også høre "Heart of an Angel".
Dere kjæledyrentusiaster…
"Hvordan våger du?"
Drit og dra, dere er sprø.
Ikke er det billig heller. Å avlive et kjæledyr koster 799 dollar.
Ikke faen om du får 799 dollar for å drepe hunden min.
Ikke når jeg har en grill selv i bakhagen.
Drit og dra. Varme er varme.
Samme hvem som påfører den.
Dømmer dere meg fordi jeg ikke vil ha asken i en kakeeske med bilde på?
Faen ta dere.
Jeg avskyr dyrevenner.
Jeg flyr hver eneste uke.
Og jeg er møkk lei av å gå om bord og se folk med falske støttedyr.
Det kan ikke finnes så mange som trenger en venn.
Så dere hun som ville ta med en liten hest på flyet?
Hvem i helvete skriver ut resept for en liten hest?
Og hva er egenandelen?
Men de får fly med dem gratis.
Jeg skal gjøre det samme med crack-ungene. Gå om bord med dem iført slike vester.
Så skal jeg si: "Dette er min støtte.
Ikke kødd med dem, de biter."
Jeg utstår ikke dyrevenner. Det er for drøyt.
Selv om dere heier på et fotballag, gjør ikke nødvendigvis hunden deres det.
Her om dagen så jeg naboen lufte hunden.
Hunden hadde strutteskjørt, som om den trakk på gata.
Og hunder skal ikke gå i olabukse.
Hunder skal slikke på egen kuk. Det går ikke om glidelåsen er lukket.
Jeg digger at dyrevennene her blir spake. Ja, jeg snakker om dere nek.
Virrer rundt med hårsløyfe på hunden fordi dere har en livmor i ustand.
Traff jeg et ømt punkt?
Jeg mener det.
Jeg bor i Plainfield i Indiana.
Min hvite nabo ba meg i bursdagen til "den lille elsklingen".
Ja vel, jeg har aldri vært i bursdagen til en hvit unge.
I billigbutikken kjøpte jeg en svart Barbie til den hvite dattera.
Drit og dra, jeg kjøper det som ligner meg.
Og de kunne trenge litt mangfold.
Da jeg ankommer, sitter det seks hunder ved bordet.
Hundenes blikk sier: "Kan du si til henne at vi er hunder?"
Så sa hun: "Blås ut lysene, Buster."
Da sa jeg: "Hvis hunden blåser ut lysene…
…biter vi deg i ræva, alle sammen."
Jeg savner gode, gamle dager da man bandt hunden til et tre.
Det går ikke lenger, da havner man i fengsel.
Det er mer innafor å binde snørrungen til et tre.
Jeg vokste opp i Atlanta, og da jeg var liten, flyttet vi ofte.
Vi ble kastet ut ofte.
Mamma sørget for at vi ble kastet ut innenfor samme område,
så vi slapp å skifte skole.
Haken ved å bli kastet ut var at mamma sendte oss dit vi hadde bodd
for å spørre etter post.
Bank, bank. "Mamma lurer på om vi har fått post."
"Hun vil låne kylling og to tamponger."
Mamma valgte leieboliger med omhu. Boligen måtte ha kamin.
Jeg trodde hun ville ha kamin for at ungene skulle få besøk av nissen.
Det var ikke derfor.
Siden vi var blakk, hadde vi ikke råd til både strøm og bensin.
Derfor slukket hun alltid lyset, og vi måtte tilberede mat i kaminen.
Hos oss var det hundre grader om sommeren.
Vi hadde ei, god gammeldags grue.
Vi grillet kylling på trespyd.
Det rant fra veggene og fra oss.
Vi sto i undertøy, som om vi kom rett fra en båt.
Mamma satt med den eneste vifta og så på The Young and the Restless.
Det sprutet gnister og fett. Vi sa: "Mamma, det er varmt!"
"Mann deg opp", sa hun. "Jeg er jente", sa jeg.
Noen dager senere tok rektor kontakt. En høy mann med tykke brilleglass.
Uten leseferdigheter kunne han spilt i NBA.
Han kom bort og sa: "Vi må ta en prat på mitt kontor."
På kontoret var politiet, skolerådgiveren, læreren min og han.
Alle glante på meg, og jeg sa: "Hva faen er dette?"
Jeg har bannet hele livet.
Han så på meg og sa: "Vi ser at du har skrammer, blemmer, og brannsår overalt.
Hva skjer hjemme? Er du selvskader?"
"Nei, for faen", sa jeg.
Jeg grillet kylling i kaminen.
Han så på meg og sa: "Pell deg tilbake til timen!
Jeg trodde du ble misbrukt."
"Det blir jeg", svarte jeg.
"En fjerdeklassing burde ikke grille kylling i kaminen."
Noen dager senere i kantina sutret en venn om mora si.
Hun sa: "Mamma er fæl." Jeg sa: "Min mor også."
Så sa vennen min: "Vi kan dra til et bedre sted."
"Bedre sted?" sa jeg.
"Hvor faen er det?"
Hun sa: "Det heter ungdomsfengsel. Vi må bare komme oss dit."
"Hvordan da?" spurte jeg.
Hun sa: "Du må rømme hjemmefra og naske i butikken.
Da sender de en hvit bil med rødt lys på taket som gir deg skyss."
Politiet!
Jeg åkte inn fordi jeg rømte hjemmefra og nasket,
og jeg satt fem dager i ungdomsfengslet, men jeg rakk å lære mye.
Første dagen jeg var der, ringte de i en bjelle.
På tide å spise.
Veilederen min fulgte meg inn på et rom der det sto ferdig anrettede tallerkener.
Vi gikk inn, og jeg så ting på tallerkenene jeg aldri hadde sett før.
Jeg sa: "Ma'am, hva slags kjøtt er dette?"
"Kylling", sa hun. "Hva slags kylling?" sa jeg.
Hun svarte: "Lår og bryst."
Det hadde jeg aldri spist, så jeg spurte etter ræv og rygg.
Mamma laget bare ræv og rygg.
Hun tok oss ikke med til McDonald's. Hun laget seks McRæv.
Noen av dere spiser ræv som ikke er stekt.
Han der vokste opp i trange kår. Han gapskratter.
Har får vekket egne minner.
Han må sjekke kontoutskriften for å berolige seg selv.
Takk for at du skjønner greia.
Deretter la jeg merke til noen ruller på tallerkenen.
Jeg tok opp en og spurte: "Hva er dette?"
"Mellomgrovt brød", sa hun. Det hadde jeg aldri smakt.
Jeg hadde aldri sett det før, så jeg sa: "Har dere svarting-brød?"
Du kan le, hvite dame. Alle spiser svarting-brød nå.
Det er sunt.
Under matutdelingen i kveld kan du si: "Jeg har svarting-brød."
Jeg også for faen.
Jeg skjønte ikke hvor skakkjørt livet mitt var.
Klipp bort dette, jeg må få denne ut av ræva.
Det er som å ha en dildo mellom beina.
Jeg prøver.
Svarte her tror jeg har ei feit dåse. Det har jeg ikke.
Slapp av, det blir klippet bort.
Dette er TV for faen.
"Hva faen er det som kravler opp beinet?"
Jeg skjønte ikke hvor skakkjørt livet var, før jeg snakket med en venn i telefonen.
Vi snakket om å bli døpt. Jeg sa: "Jeg er blitt døpt 25 ganger."
Hun spurte: "Hvem faen har døpt deg 25 ganger?"
Jeg sa: "Hvor mange ganger er du døpt?" Hun svarte: "Én gang i Jesu navn."
Jeg tenkte: "Dæven, mamma må ha døpt meg i kjærestenes navn."
Jeg har fått vite noe.
Da jeg vokste opp i Atlanta, var det sånn at de med pengevansker
bare kunne slutte seg til en lokal menighet og døpe barnet.
Da fikk du pengehjelp.
Ja da! Men mamma svindlet systemet.
Hun døpte oss to-tre ganger på en søndag.
Den ene gangen jeg møtte opp, var jeg alt våt.
Presten spurte om hvorfor vi var våte. Hun sa: "Ikke snok, vi har det travelt."
Da de svarte menighetene gjennomskuet mamma, dro hun til hvite menigheter.
Og tro du meg, da mamma oppdaget hvite menigheter og hvit skyldfølelse,
utnyttet hun forfedrene deres for alt de var verdt!
Mamma kom kjørende i en '64 Chevy med oss fem i baksetet.
Hun sa: "Vi skal inn i kirka og få penger fra hvitingene.
På med slavemaska!"
Vi håvet inn.
Og så snart mamma hadde fått penger, stakk hun til langeren.
Men jeg likte å bli døpt i hvite menigheter.
Folk er greiere der.
Etter dåpen tok de med alle ned til matutdelingen.
I hvite menigheter fikk hvert barn sin egen eske.
Mamma sa: "Rævkjør dem!"
Gjennom det hele holdt vi slavemaska.
Sånn var det ikke i svarte menigheter.
Der var det én eske per familie.
Og så sto det alltid ei burugle med løshår i matutdelingen og målte deg med blikket.
"Sier du ikke takk? Da tar jeg sukkeret tilbake."
Mamma var også funksjonshemmet på deltid.
Ja da, funksjonshemmet på deltid.
Halsen hennes var helt jævlig. Den kunne falle ned sånn.
Hun sa: "Rett opp halsen min."
Vi måtte alltid være klar til å rette opp halsen hennes.
Jeg vet ikke hva som feilet mammas hals, men da vi møttes, var den sånn.
Jeg hatet mammas hals. Vi barn kunne ikke leke ute.
Vi hadde halsvakt døgnet rundt.
Mamma og jeg kjørte for å heve trygda en dag.
Mamma plasserte søsteren min bak og meg fremme.
Da kunne halsen rettes opp fra alle vinkler.
Så vi kjørte av sted for å heve trygda og kom til en jernbaneovergang.
Hun sa: "Jævla tog! Banken stenger snart. Jeg rekker å kjøre over før det kommer."
Jeg så på søsteren min: "Neppe."
Mamma ga bånn gass, og da hun kjørte over første skinne,
falt halsen hennes bakover.
Hun sa: "Rett opp halsen min, toget kommer!"
Søsteren min deljet til halsen.
Men slaget var for hardt, så hun stanget i rattet.
Jeg løftet opp hodet, men det ble skjevt, så søsteren min deljet til igjen.
"Rolig nå, dette er ikke baseball."
Jeg støttet mammas hode så vi kom over.
Mamma stanset og spurte: "Hvorfor slo dere så hardt?"
"Vel, toget nærmet seg. Skal du og den slappe halsen koste oss livet?"
Vil dere høre noe sprøtt?
Halsen til søsteren min er likedan.
Det er ikke kødd. Dette heter "skjevhals".
Du kan søke det opp på nett. Bare høns får dette i tillegg til oss.
Jeg vet ikke om vi fikk dette fordi vi grillet kyllinger i kaminen.
Men søsteren min har en likedan hals. Hennes hviler på skulderen.
Når hun retter den opp, er den som en vannspreder.
Jeg og dattera mi kjørte en tur med henne.
Søsteren min skravlet, og så datt hodet ned på skulderen mens hun kjørte.
Dattera mi skrek.
"Slapp av, hun bruker sidesynet. Snart er alt i riktig stilling."
Jeg kunne ikke diktet opp dette.
Da jeg var liten, snakket mamma og tante i telefonen.
Hun dro med en lang telefontråd inn på rommet.
Hun lukket døra og sa: "Du, jeg er god til å suge kuk."
Jeg sto utenfor og tenkte: "Hun lyver.
Ikke lyv. Hvem skal rette deg opp?"
Kuken ville ligget i kjeften som et termometer.
I mitt første barndomshjem solgte de hjemmebrent.
Bestefar solgte hjemmebrent og enkeltsigaretter.
Altså én og én, dere hvite.
Og i dette huset fikk vi barn se alt.
Alt fra gambling og prostitusjon til folk som ble skutt.
Ingenting ble holdt skjult for oss barn.
To ting husker jeg spesielt godt.
Én: Mamma var gal etter å spille craps.
Men hun tok alltid av beinprotesen først.
Beinstumpen som lignet en slapp kuk, brakte visst lykke.
Og om terningene trillet langt bort, raket hun dem inn med protesen.
Det andre jeg husker, er onkel Cecil.
Han satt ved døra der det ble solgt hjemmebrent, og sa det samme til alle:
"Jenta mi, få to femcentmynter. To av dem blir en dime."
Men han likte ikke dimes. Ga du ham det, kverka han deg.
Jeg skal si dere noe om Onkel Cecil. Han slet med anfall, var invalid,
og han var tilbakestående.
Ro dere ned, jeg skal forklare hvorfor jeg sier "tilbakestående".
Han ble født i 1932. Ingen hadde "spesielle behov" da.
Han var tilbakestående, ok?
Nå må dere skjerpe forestillingsevnen.
Onkelen min hadde to-tre anfall i uka.
Bestefar var lei av dette og fikk en god idé.
Han bestilte ei dame til onkelen min hver lørdag
for at det skulle bli færre anfall gjennom uka.
Gi dere, da. Ikke spoler et ligg for onkel Cecil.
Han trenger også kjærlighet.
Så hver lørdag inngikk det i huspliktene til søsteren min og meg, å få ham i gang.
Hold kjeft, dette er mitt liv, og jeg skal fortelle.
Vi kom inn, og den prostituerte lå alt i senga med Jackson Five-afro på musa.
Se det for dere.
"Hei, Miss Betty? Vi skal gjøre ham klar for deg."
Onkel sto i hjørnet og gliste bredt.
Vi gikk bort til ham. Han gikk med to belter.
For til enhver tid hadde han 50 dollar i femcentmynter i lomma.
Vi tok av buksa, og da den traff gulvet, låt den som sammenlenkede straffanger.
Og dette er helt sant, kuken til onkel spratt ut.
Han hadde den største uomskårne kuken jeg har sett.
Som han ikke kunne kontrollere.
Rett som det var klasket forhuden i hodet til søsteren min og meg.
Vi sa: "Ro deg ned, onkel. Hodet er tørt."
Vi støttet ham bort til senga, han var jo invalid.
Jeg syntes han gikk som en kenguru.
Du havner ikke i helvete av å høre dette.
Vi slengte ham oppå den prostituerte i senga.
Han kan ikke stå på kne, det ville sett ut som om Keiko tok noen bakfra.
Jeg og søsteren min sto ved senga der han lå oppå den prostituerte.
Vi tok tak i anklene hans og spredte beina.
Og kuken smatt rett inn i den prostituerte.
Men han var tilbakestående og trengte et puff.
Så vi ropte: "Kenguru den dåsa, onkel Cecil!"
Da han hadde levert tre-fire jokk, sa vi til bestefar: "Han kenguruer dåsa.
Kan vi få 50 cent så vi kan spille Pac-Man?"
Men sant å si hjalp ikke dette mot anfallene til onkelen min.
Han fikk fortsatt to-tre anfall i uka, og bestefar brølte:
"Fordømt! Cecil har anfall igjen.
Stapp en skje inn i munnen på ham, men ikke den gode, han tygger den sund.
Og sett klar to flasker Pepsi. Etter ristingen vil han være tørst.
Som barn tenkte jeg: "De tar livet av den stakkars jævelen.
Han burde ikke få så mye dåse og Pepsi."
Hvem trodde dere skulle opptre?
Han døde da jeg var 19 år. Jeg spurte broren min:
"Hvordan skal onkel begraves?" "Vet ikke", sa han.
Da han lå på rygg, stakk beina rett til værs.
Broren min sa jeg var teit. Jeg sa at jeg visste hvordan.
"Hvordan?" sa han. Jeg sa: "Nek. De lager bare hull i kista.
De skyver føttene halvveis inn og tar ned beina."
Boren min sa: "Du er korka.
De gjør det ikke sånn."
Jeg sa: "Hva skal de gjøre, da?" Han sa: "Nek. Han var invalid.
Han vil bli lagt på siden i en kiste formet som en L."
Sånn ble det ikke.
De brakk beina hans og la ham rett ut.
Er for jævlig at han måtte dø for å bli rak.
Jeg tenker mye på onkel Cecil. Vi barn hjalp ham ofte med å få et ligg.
Nylig slo noe meg.
Vi hjalp onkel med å knulle ørten ganger.
Men bestefar ga oss aldri et kondom vi kunne tre på ham.
Han peiset på uten regnfrakk.
Da han smilte, og vi trodde han var glad, prøvde han nok å si: "Kuken svir!"
Én ting kan jeg si.
Jeg har oppdratt fire barn og ørten crack-unger.
Det er to ting det er umulig å forhindre at barn gjør nå til dags.
De røyker gress og er homofile.
De digger snopdop.
Sønnen min på 21 digger å bli høy. Og han er dum som et brød når han er høy.
Da jeg kom hjem halv tre en natt, var han så høy at han ikke så meg.
Han sto der med kjøkkenforkle og kokkehatt.
Jeg aner ikke hvor innfallene kommer fra.
Det sto en gryte med olje på komfyren, men han hadde kun to kyllingvinger.
Han kokkelerte som om det var en familiemiddag.
Jeg sa ikke noe før han begynte å forsyne seg grovt av tørkepapiret.
Jeg sa: "Hold an, dette er ikke billigvarer.
Det er et ordentlig merke.
Du husker Brawny med flanellskjorta?"
Dette viser hvor utakknemlige barna mine er.
Da jeg var liten, hadde vi ikke tørkepapir.
Da mamma friterte kyllingrygg og -ræv, la hun det på avispapir.
Aner dere hvor mange ganger overskriftene klebet seg til ræv- og ryggstykkene?
"Ni stykker drept i Chicago i går."
Sånt gir meg behov for å blåse ut litt.
Noe annet som plager meg… Jeg må være ærlig, for jeg liker alle.
Hvite kvinner, jeg elsker dere høyt.
Men ikke driv med svarte greier.
Dere må slutte å kjøpe dere svarte lepper.
De er for svære for trynet deres.
Svarte lepper krever afrikanske kinnbein.
Går dere rundt med svarte lepper, siger øyehulen ned så dere får tørre øyne.
Slutt med det der.
Det er ukledelig, de ligner en oppsvulmet dåse.
Og hvite menn liker ikke at dere suger dem med svarte lepper.
Hvite menn liker smale lepper på kuken.
Leppene kan ikke være større enn kuken.
Bli ved deres lest, hvite kvinner, forstørr puppene.
Det har dere drevet med siden ungdomsskolen.
Det går skeis om svarte kvinner forstørrer puppene.
For de som klipper oss, vil også fikse puppene.
"Løshår og pupper for 89 dollar."
Men noe jeg virkelig liker, er når hvite adopterer svarte barn.
Det er noe av det vakreste som fins.
Et sånt mangfold i eget hjem.
Men jeg må være ærlig.
Noen svarte blir sinte når de ser dere med svarte barn.
Da sier jeg: "Hold kjeft, du kjenner ikke dem.
Du er vel blitt fratatt dine egne barn."
Men det irriterer litt å se hvite kvinner i dyre butikker med en svart unge i vogna,
og den flasser sånn rundt kjeften at du skulle tro den snortet.
Som svart mor vet jeg hva den svarte ungen trenger.
Jeg går bare bort…
Vekk med flass og tørr hud.
Men det fikk meg til å tenke. Hvite adopterer ofte svarte unger.
Jeg har et spørsmål til de få hvite som er her.
Ikke for å være kjip, jeg bare lurer.
Ser dere ikke at vi ligger unna deres barn?
Ikke fordi vi er rasistiske.
Vi ligger unna hvite barn fordi de er for dyre.
Vi kan ikke adoptere et hvitt barn og kjøpe eksklusiv hudkrem som Lubriderm.
Vi får kokosfett for tre dollar.
Du kan ikke kline den smørja på et hvitt barn og sende det ut i sola.
Da tar det fyr.
Du åker inn for hatkriminalitet.
Du ville bare smøre den vesle lysluggen.
Men en tanke slo meg.
Hvis vi svarte kvinner adopterer flere hvite barn,
løses noe som myndighetene later som er uløselig.
Nemlig…
…skoleskyting.
Jo da, vi skyter fra biler, men kødder ikke med skoler.
Man skyter ikke på en skole om man har en svart mor.
Da kommer hun og avbryter skoleskytingen.
En svart mor ville kommet til skolen iført bonnet.
En hårturban.
Og med magetopp.
Og en joggebukse med innskriften "lekker" på baken.
Og grimme UGG-sko.
Og hun vræler av full hals:
"Charles Craig jr. den tredje! Ikke si at du sløser bort kulene mine her.
Tror du kuler vokser på trær?
For en egoistisk hvit svarting du er.
Jeg ante uråd i morges da du gikk hjemmefra i militærfrakk.
Og du tror vel ikke jeg gidder lese det bedritne manifestet ditt?"
De skriver om hvorfor de dreper.
Men tenk over det, dere svarte. De adopterer barna våre.
Og så gjør de et varp.
Som i The Blind Side.
Han svære svarte som blir hanket inn av hun hvite og gjort om til NFL-spiller.
Kunne ikke dere ha tenkt dere Eminem?
Kjøp hvite fattigfolk på auksjon, da.
Ja da, jeg sa det.
Jeg tar med hockeykølle til min.
Gå bort til en hvit unge og si: "Kan du rappe?
Få høre 'My Name Is'.
Kan den ekte Slim Shady reise seg, takk?
Nei vel, du kan ikke rappe. Spiller du ishockey?
Kan du kjøre fort?"
NASCAR.
Det er alltid en hvit unge som kan spille basket.
Da sier jeg: "Sett deg. Dere har vært ræva siden Larry Bird."
Larry Bird, den hvite Michael Jordan.
Spar meg, vi er ikke så unge.
Min eldste datter er skeiv som faen.
Hun ville gått ned på samtlige her.
Hun jafser i seg så mye mus at vi kaller henne Frøken Pac-Man.
Det burde ant meg at hun ville bli annerledes
den dagen kona til min datters far banket på.
Hun banket på og spurte etter meg. Jeg sa: "Her er jeg."
Hun sa: "Du ligger med mannen min." Jeg ble helt satt ut: "Hvordan går det an?
Først må han være typen din. Strengt tatt ligger du med min mann."
Hun sa: "Hvor gammel er du?" Jeg sa: "13".
Hun ba meg komme ut for å ta en prat. Og der sto vi, jeg gravid med hennes mann.
Så kom isbilen, og hun spurte om jeg ville ha is.
Jeg sa: "Visst faen, jeg og stebarnet ditt koker."
Se det for dere, dette er morsomt.
Så ba hun meg ta abort.
Fordi jeg fikk en saftis?
Hun ga meg bare én is. "Får jeg ikke en pakke med flere engang?"
Ikke faen. Så jeg beholdt barnet.
Faren later som om han ikke husker aldersforskjellen.
Da vi møttes, var jeg 12. Han var 21 og gift.
Drit og dra, pass egne saker.
Han sier: "Du vet jeg ikke var klar over at du var så ung."
Jeg sier: "Har du fått hukommelsestap? Du hentet meg på ungdomsskolen.
Trodde du jeg jobbet i kantina?"
Den eneste på ungdomsskolen som har en type med bil.
Typene til venninnene mine fikk se til å pelle seg av syklene.
Men vennen min sa: "Nei, gamlingen bør slutte å hente deg."
Gravid som 13-åring og skulle føde som 14-åring.
Jeg vekket mamma fire om morgenen og sa: "Jeg har vondt i magen."
Hun spratt ut av senga og var illsint.
Beinstumpen hang og slang som en slapp kuk.
Hun skreik: "Aldri får jeg sove i fred!"
Så vekket hun søsteren min.
Hun sa: "Pell deg opp til telefonkiosken…" Vi hadde ikke telefon hjemme.
"…og ring nødsentralen så hun blir hentet og jeg kan sove."
Ikke døm mamma, hun følte ikke for å kjøre den natta.
Søsteren min ringte nødnummeret og kom tilbake.
Fem minutter senere dundret de på døra: "Er barnet født?"
"Om barnet er født?"
Hun hadde sagt til dem at barnet var forløst.
Jeg sa: "Nei, jeg har bare vondt."
Han spurte om jeg kunne gå til ambulansen. Jeg sa ja og gikk til ambulansen.
Han åpnet døra, og der lå en annen på en båre.
En i nabolaget var blitt knivstukket i skulderen.
Så da vi ringte, svingte de innom meg.
Men siden jeg hadde mer vondt enn ham, ba de ham reise seg så jeg fikk båren.
På veien til sykehuset får jeg en ri.
Fyren tok meg i hånda og sa: "Pust!" Jeg spurte: "Hvem faen er du?"
På sykehuset føder jeg ei jente på fire kilo.
Sannheten er at jeg ikke ville ha barn.
Jeg ville ha en Cabbage Patch Kid-dokke med fødselsattest.
Den gamle kødden ga meg en hel baby.
To timer etter fødselen kom pleieren tilbake.
Hun sa: "Du må gi barnet mat." "Hva da?" svarte jeg.
"Fra puppen", sa hun.
Jeg var 14 og visste ingenting om amming. Jeg slapp hele puppen i trynet på ungen.
Jeg holdt på å mose henne.
Jeg så bort på pleieren: "Hun liker visst ikke pupp."
Pleieren sa: "Hva gjør du? Stapp brystvorten inn i munnen."
Jeg sa: "Ok…"
Jeg førte brystvorten inn i munnen til dattera mi, og hun suttet som faen.
Jeg sa: "Pleier, dette fikser jeg ikke."
"Hvorfor ikke?" sa hun "Faen", sa jeg.
"Suging på puppen gjør meg knulleklar."
Dattera mi suger på pupper ennå.
Amming gjorde jenta mi skeiv.
Hun er skeiv som faen. Bytter dame stadig vekk.
Jeg advarer dem om at hun bare vil mumse mus og stikke.
Som et takeaway-måltid.
Dattera mi sier: "Pass dine egne saker. Vi skal i butikken. Vent her imens."
Så hjemme hos henne tenker jeg: "Dattera mi er skeiv som faen.
Hva gjør de muffekrafserne, tro?"
Jeg sier muffekrafserne fordi jeg antar at et møte mellom to svarte høner
låter som å trø på en chipspose.
Kan du spre noe av det der i denne retning?
Sånn låter det når jeg har afro der nede.
Så jeg bestemte meg for å snoke i skapet hennes.
Den dagen fant jeg ut at alle som er lesbiske, har det samme i skapet.
På øverste hylle til venstre.
En såkalt kukboks.
Jeg veltet kukboksen, og det falt ut fullt av kuker med sugekopp-baller.
De falt ned på linoleumsgulvet, og der ble de stående og svaie.
Som oppblåsbare figurer ved brukbilutsalg.
Aner dere hvor tungt det er å løsne sugekopp-kuker fra linoleumsgulv?
Det er ikke bare å dra dem opp, jeg måtte skyve dem bort til teppet.
Som lik.
Skeiv som faen.
En gang dro dattera mi og jeg til New York. Kun hun og jeg.
Etter en dag med shopping lette jeg etter nøklene mine i handlenettet hennes.
Nederst i nettet, på vår mor-datter-tur,
finner jeg en strap-on festet til et karatebelte.
Jeg sa: "Hvorfor tar du med en strap-on på en tur med mora di?"
Hun så på meg og sa: "Mamma, det er i tilfelle damene her vil ha kuk."
Jeg sa: "Det er kun oss to her!
Skal du knulle mora di?"
Jeg ble livredd og sov med ett øye åpent.
Ingen får ta seg til rette med meg med en kald kuk.
Jeg liker ikke engang kald mat.
Jeg liker å kjenne en varm pung mot baken.
Jeg er en voksen kvinne.
Gi meg svære baller mellom beina som må slås tilbake som i tennis.
Men har du skeive barn, må du ta praten når de står frem.
Først sier de: "Jeg ble født homofil."
Jeg sier: "Jeg elsker deg og vet ikke hvordan du ble skeiv,
men om du sleiker like bra som faren din, er du en helt!"
"Alltid skal du vitse, mamma. Jeg ble født skeiv."
Jeg sier: "Du var ikke skeiv da vi tok ultralyd.
Du gjør ikke sånn på noen av bildene."
Men sannheten er at man lurer på hvorfor man har fått et homofilt barn.
Spiste jeg for mye chilisaus?
Falt jeg ned en trapp?
Slikket hun meg på vei ut?
Den var drøy, dere skal få hente dere inn.
Jeg bare lurer.
Men én ting skal dere vite, jeg sier hva jeg vil om det skeive barnet mitt.
Men ingen andre får si noe om mitt skeive barn.
Takk, alle dere homofile.
Og jeg sier det som det er, da hun først sto frem, var jeg litt flau.
Venninna mi sa: "Herregud, dattera di er skeiv, du skjems vel?
Det skjønner jeg godt. Du er sikkert dritflau."
Jeg sa: "Megge, din datter er ei sklie.
Dattera mi har i det minste styr på kukene sine. Øverste hylle til venstre."
Jeg håper i det minste du sitter igjen med én ting etter dette.
Dra nytte av det verste du har opplevd, og gjør det om til noe du kan le av.
For hvis du kan le av det, har du kontroll over det.
Jeg driter i om noen stakk tommelen opp i ræva di da du var liten.
Gikk den ikke helt inn, var det du som vant.
Tusen takk, Atlanta! Jeg heter Ms. Pat.
Takk!
Tekst: Dario Kverme Birhane