Downloaded from YTS.MX
Ms. Pat, 14 éves korod óta vagy anyuka. Szó szerint az első menstruációd óta.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kapd be, Dion!
Chris, Dion miért néz ma ki jobban nálad?
Fekete, drogos Ken babának nézel ki.
Most lesz az első különkiadásod. Hogy tudsz nevettetni a tragédiáiddal?
Én nem kattogok olyanon, amit nem irányíthatok.
De mindjárt irányítottan fogom elverni ezeket a kölyköket!
Tartsunk szünetet!
Atlanta, fogadjátok szeretettel a városotok hősét!
Nagy tapsot kérek a páratlan Ms. Patnek!
Jól van, a mindenit!
Ez az!
Rendben.
Jól van, kuss legyen! Elhitetitek velem, hogy befutottam.
Örülök, hogy itt lehetek. Végre itthon lépek fel, a kurva Atlantában.
Ahol simán kaphatsz önsegélyező hitelt, mert szarnak a pénzügyi hátteredre.
Mindannyian sittre kerültök.
Egyik nap a barátnőmmel telefonáltam.
Panaszkodtam neki a crackfüggő gyerekekről.
Az unokahúgom crackes kölykeit nevelem.
Panaszkodtam, hogy rohadtul az idegeimre mennek.
Erre megkérdezte, hogy miért hívom őket crackes kölyköknek.
„Az anyjuk tényleg cracket szívott?” „Nem tudom.
De azt tudom, hogy kokózott, amikor terhes volt.”
„Kokain? Jó ég! És hogyan szoktattad le róla a gyereket?”
„Nem adtam neki többet.”
Elítélt bűnöző vagyok. A barátnőm azt hitte,
szerzek a gyereknek valami kicsiknek való kokót.
Ha félreállítana a rendőr, el kéne magyaráznom neki,
hogy a kokain nem az enyém.
A gyereknek kell, aki nálam él.
Az anyja lelépett a tejjel együtt.
És ez már a harmadik szett crackes kölyök, akiket nevelek.
Mondtam az Úrnak, hogy ennyi volt. Én már 49 vagyok,
és a hétéves kölyök lyukat beszél a hasamba.
Még mindig van menstruációm. Ovulálok. De egyben menopauzám is van.
A gyerekek szétkúrták az egyensúlyt.
A minap az unokahúgom a telefonon pofázott valamit.
Azt hazudta, hogy mindenki tudja, mennyire szereti a gyerekeit.
Mire én: „Mindenki, kivéve a gyerekeid.
Ezt inkább most hagyjuk abba!”
„Mindenki tudja, hogy meghalnék értük.”
„Csak nyugi! Nincsen életbiztosításod.”
Ha kifingik, el kell temetnem, és kokót kell vennem a kölyköknek.
Mi baja ennek a drogosnak? Mit hisz, mennyi pénzem van?
Ráadásul elkényeztetett gyerekei vannak. Én nem viselkedtem így az ő korukban.
Az egyik nap kopogás nélkül benyitottak.
Ha fekete szülők nevelnek, jobban teszed, ha kopogsz.
Kopogj, és less be! De még véletlenül se lásd meg,
hogy anya hova rejtette a nasit!
Az anyámnak nem volt elöl foga, de imádta a MoonPies kekszet.
Nekünk nem adott belőle. Mi szaros gyömbéres nasit kaptunk.
Az a kőkemény keksz, amit áztatni kell, mint a babot, mielőtt megennéd.
De ezek a crackes kölykök simán berontanak a szobámba.
A legkisebb vezeti őket. Az idősebbekben nem bízom,
mert ők emlékeznek, milyen volt az anyjuk drogtanyáján.
Mindig van nálam egy zsebkés, hátha meg kell böknöm az egyiket.
Szar környékről származom, mindig résen vagyok.
A kicsi beront, mert akar tőlem valamit.
Megkérdem: „Mit akarsz, Raymon?”
„Szeretnénk tudni, hogy fogunk-e vacsorázni ma este.”
„Elkényeztetett crackes kölykök vagytok.”
Egy mondatban használják a „vacsorát” és a „ma estét”.
Én sosem rontottam volna be anyám szobájába hülyeségeket beszélni.
Én megalázkodva bementem, és megkérdeztem: „Anya, fogunk ma enni?
Mert mindjárt holnap van.”
Erre ő így felelt: „Húzzál lefele, és egyél vizes szendvicset!”
Ti még sosem ettetek vizes szendvicset?
Haraptok egyet a kenyérből, majd isztok rá egy pohár vizet.
Felragad a szájpadlásotokra.
Kenőkéssel kell lekaparni. Úgy néz ki, mintha faszt szopnátok.
Ne tegyetek úgy, mintha elfelejtettétek volna!
Emlékszem, rohadt éhesen ébredtem. A vizes szendvics nem túl laktató.
Leültem nézni a kedvenc mesémet, a Hupikék törpikéket. Emlékeztek rá?
Jó ég! Imádtam Törpillát, mert tudtam, hogy ribanc.
Senkinek sincsen ennyi fiútestvére.
Olyan tévén néztem a mesét, ami kiállítási darab volt. De a hang egy másikból jött.
Ott ülök, a vizes szendvics csak emlék már, erre beadnak egy reklámot.
Sosem felejtem el. A Burger Kingét.
Mutatták a pirított bucit,
a vízcseppeket, ahogy leesnek a zöldségekről.
Látszott, milyen forró a húspogácsa.
Ott ültem korgó gyomorral, a kurva agyam meg teljesen megtévesztett.
Azt mondta, szerezzem meg a burgert.
Leugrottam a kanapéról, átsprintelem a rongyos szőnyegen,
megragadtam a tévét, és még a szart is kinyaltam belőle.
Rendesen megrázott.
„Csak akkor élvezhetsz engem, ha fizetsz.”
És meg kell mondjam, ők az egyetlen crackes kölykök,
akiket teljesen fehér környéken neveltem.
Elárulom, hogy mire jöttem rá, mióta ott nevelem őket.
Rájöttem, hogy a fehér iskolákban nem úgy ünneplik a fekete történelem hónapját,
ahogyan a fekete iskolákban.
A fehér sulikban attól függ, hogyan ünneplik, hogy hány fekete jár oda.
Ha négyen vannak, négy napig tart.
Az én kölykeim iskolájában még a tematikus hét is hosszabb.
Nem tudom, az itteni fehérek tudják-e,
milyen fontos nekünk a fekete történelmi hónap. Régen nagyon komolyan vettük. Ugye?
Be kellett öltöznöd fekete hősnek, és 30 napig a szerepben kellett maradnod.
Tudom, mit gondoltok. Február csak 28 napos.
Kapjátok be! Mi visszaszereztük azt a két napot.
Mondok egy példát.
Ha a gyereked Harriet Tubmannek öltözött,
akkor Harriett Tubmanként is kellet viselkednie.
Okosnak, jó vezetőnek kellett lennie.
Ügyesnek a bújócskában.
Rohadt jónak a pisztollyal.
És szívós arcot kellet vágnia.
Ne hülyéskedjetek már! Tudjátok, hogy Harriet nem volt bájos.
Úgy nézett ki, mint a nagybátyja.
Ne értsetek félre! Igenis nagyra tartom Harrietet.
Nélküle éppen valami fehér csóka farkát szopnám az akaratom ellenére.
Úgy csináltok, mintha dugható lett volna. Senki sem tartja annak.
Te annak tartod? Ja, te lány vagy. Bocs.
Te valószínűleg dugnád őt, de…
Bocsi. Nem láttalak. Nincs rajtam a szemüvegem.
Te alaposan kinyalnád, de elnézést kérek.
A szabadságért bármit, nem igaz?
Nyald ki magad a gazdád házából!
Felhívott az unokaöcsém tanára.
Azt mondta, hogy Raymon ötöst kapott a fekete hőséről írt esszéjére.
Mire én: „Leszarom. Miért mondja el ezt nekem?”
Azt mondta, olvastassam fel Raymonnal. Ám legyen!
Amikor hazajött az iskolabusszal, és belépett a házba, egyből szóltam neki.
„Raymon, a tanárod azt mondta, ötöst kaptál a fekete hősös esszédre.
Kapd elő, és olvasd fel azt a szart az egész családnak!”
Fekete anyuka vagyok, így beszélek velük.
Nem hazudok, elővette, és elkezdte felolvasni.
„Az én fekete hősöm Pat nénikém.”
Ugye? Mondtam is a férjemnek, hogy erről lecsúszott.
Raymon folytatta: „Régen cracket és kokót árult.”
Na, várjunk! Csak cracket. A kokó a húgának kellett.
Itt nőttem fel, a georgiai Atlantában a 80-as években. Reagan elnöksége alatt.
Jó ég! Emlékeztek arra a korszakra? Reagan rendeleteire?
Kurva csórók voltunk.
Nem hazudok, a kutyám, Pup-pup megszökött, és öngyilkos lett,
amikor Reagant újraválasztották.
Ne nézzetek így! Nem én fingattam ki, hanem ő magát.
Nem értem, mi van mostanság.
Tudjátok, hogy az emberek elaltatják az állatukat.
Elaltatják a kutyájukat.
A barátom azt mondta, el kellett altatnia a kutyáját, Coco Chanelt.
Megkérdeztem, miért. Azt mondta, mellrákja volt.
Mire én: „Mi a szarért altatod el, ha még van hét másik egészséges melle?”
Minket nem akarnak megölni, ha az egyiknek annyi.
Kérdeztem is, honnan tudja, hogy a kutya nem akart pénzt gyűjteni a kezelésre.
Az a kutya is akart egy „legyőztem a rákot” feliratú pólót.
Ő is akarta hallani a „Heart of an Angel” dalt.
Mennyi állatbarát van itt.
„Hogy merészeled, Ms. Pat?” Kapjátok be! Őrültek vagytok.
És nem is olcsó elaltatni az állatodat, 799 dollárba kerül.
Rohadjak meg, ha fizetek 799 dollárt, hogy elaltassák a kutyámat!
Az én udvaromon van grillező.
Kapd be! A hő az hő.
Nem számít, ki gyújt alá.
Elítéltek? Nem én rakom fényképpel ellátott cupcake-es dobozba a hamvakat.
Kapjátok be!
Nem bírom ezt a sok állatimádót.
Én minden héten repülök valahova.
És unom már, hogy a járatokon mindenki kamu érzelmi segítő állatokkal utazik.
Nem lehet szüksége ennyi embernek egy kicseszett barátra.
Láttatok a nőt, aki minilóval akart felszállni egy gépre?
Ki a picsa rendel valaki mellé egy minilovat?
És mennyibe kerül az utaztatása?
Ők csak így akarnak ingyen repülni.
Én is ezt fogom csinálni, ráadom a négy crackes kölykömre azt a mellényt.
Majd azt mondom, ők az én érzelmi segítőim.
Óvatosan velük, mert harapnak!
Ti, állatimádók, túl messzire mentetek.
Az, hogy ti szerettek egy focicsapatot, még nem jelenti azt,
hogy a kutyátok is szereti.
A minap láttam, hogy a szomszédom sétáltatja a kutyáját.
A kutyán tütü volt. Úgy nézett ki, mint egy prosti.
De megjegyezném, hogy a kutyára a farmer sem való. Rendben?
A kutyáknak a töküket kell nyalogatniuk. Nem fog menni, ha cipzár mögé zárjátok.
Tetszik, hogy visszavettek az állatimádók. Rólatok beszélek, ostobák!
Masnit raktok a kutyátokra, mert nem működik a méhetek.
Fájó pontra tapintottam?
Komolyan mondom.
Én az indianai Plainfieldben élek. Nem hazudok,
a fehér szomszédom meghívott a gyereke szülinapi bulijára.
Elfogadtam a meghívást. Még sosem voltam fehér gyerek buliján.
Elmentem a boltba, és vettem a fehér gyereknek egy fekete Barbie babát.
Én olyat veszek, ami rám hasonlít.
Gondoltam, rájuk fér egy kis diverzitás.
Amikor megérkeztem hozzájuk,
komolyan mondom, azt láttam, hogy hat kutya ül az asztalnál.
A szemükkel azt üzenték, hogy szóljak már a nőnek, hogy ők kutyák.
Ő meg mondta a kutyájának, Busternek, hogy fújja el a gyertyákat.
Azt mondtam: „Ha ez a kutya elfújja a gyertyákat, mind a seggedbe harapunk.”
Hiányoznak az idők, amikor még kiköthettél egy kutyát egy fához.
Manapság ezért sittre kerülsz.
Azt is könnyebben megúszod, ha a ronda kölyködet kötöd ki.
Én itt nőttem fel, Atlantában.
Amikor kislány voltam, sokszor költöztünk. Vagyis sokszor kilakoltattak minket.
Az anyám ügyelt rá, hogy mindig ugyanarra a környékre rakjanak ki minket.
Hogy ne kelljen iskolát váltanunk.
De az volt benne a rossz,
hogy az anyánk elküldött minket a régi helyekre megkérdezni,
hogy jött-e levelünk.
Kopp, kopp! „Az anyukánk kérdezi, hogy kaptunk-e levelet.
És kölcsönkérhetne egy adag csirkehúst meg két tampont?”
Anya körültekintően választott házat.
Szeretett kéményes házat kivenni.
Azt hittem, azért akart kéményes házat,
hogy a Mikulás meglátogassa a fekete gyerekeit.
De nem így volt. Azért akart olyat, mert csórók voltunk,
és nem futotta világításra és fűtésre. Ezért nem kapcsolta fel a lámpákat.
A kandallónál kellett főznünk.
Nyáron úgy 38 fok lehetett a házunkban,
de a kandallóban akkor is ropogott a tűz.
Kész tűzhely volt. A fenyőfa tüzén főtt a csirke.
Izzadtak a falak meg mi is.
Alsóneműben voltunk, mintha egy hajón lennénk.
Anya arcát fújta az egyetlen ventilátor, amíg a Nyughatatlan fiatalokat nézte.
Fenyő és zsír szaga terjengett. Szóltunk, hogy melegünk van.
Azt mondta, tűrjük férfiként. Szóltam, hogy én lány vagyok.
Pár nap múlva az iskolában odajött hozzám az öreg, magas, szemüveges igazgatónk.
Ha nem tudott volna olvasni, kosaras lehetett volna.
Odajött hozzám, és azt mondta, beszélnie kell velem.
Az irodájába lépve megláttam a rendőröket.
A tanácsadó, a tanárom és az igazgató is ott volt.
Bámulnak rám, én meg kérdem: „Mi a fasz van?”
Tudjátok, egész életemben káromkodtam.
Az igazgató azt mondta,
látják, hogy tele vagyok zúzódással meg égési sérüléssel.
Tudni akarták, mi folyik otthon. Azt hitték, vagdalom magam.
Mondtam, hogy nem, csak csirkét sütöttem a kéményben.
Visszazavarta a fekete seggemet az osztályba.
Azt hitte, bántalmaznak otthon.
Hát bántalmaztak is. Egy negyedikesnek nem kéne kurva csirkét sütnie a kéményben.
Pár nap múlva az ebédlőben a barátnőm az anyjáról panaszkodott.
Hogy az anyja nem semmi. Mondtam, hogy az enyém sem az.
Azt mondta: „Van számunkra egy jobb hely.”
„Egy jobb hely?
És mégis hol a picsában?”
Mire ő: „Javítónak hívják. Csak be kell jutnunk oda.”
Kérdeztem tőle, hogy hogyan.
„Meg kell lépned otthonról, és el kell lopnod valamit egy boltból.
Aztán küldenek egy fehér kocsit, villogókkal a tetején, hogy elvigyen.”
A rendőrséget.
Leültettek, amiért megléptem, és loptam egy boltból.
Nem hazudok, öt napot töltöttem a javítóban.
De rengeteget tanultam odabent.
Az első napomon megkongattak egy harangot.
„Vályúhoz!”
A nevelőtisztem bekísért egy helyiségbe, és a tányérokon mindenféle kaja volt.
Az asztalhoz sétálva a tányérokat néztem, és teljesen új dolgokat láttam.
Kérdeztem a nőtől, hogy miféle húsok ezek. Azt felelte, hogy csirke.
„Melyik része?”
„Alsó- és felsőcomb.”
Mivel én azelőtt olyat még nem ettem, megkérdeztem, hogy csirkefarhát nincs-e.
Az anyám mindig csak azt csinált nekünk.
Nem vitt el minket a McDonald'sba. Nálunk hatos csomag McSegg volt.
Őrület. Ti meg néhányan nyers segget nyaltok.
A csóka csórón nőtt fel. Látjátok, hogy nevet?
Beugrott neki, hogy milyen volt.
Gyorsan megnézi a számláját, hogy minden rendben van-e.
Kösz, hogy átérzed, miről beszélek.
A másik dolog, amit észrevettem a tányéron, henger alakú volt.
Kérdeztem a nőtől, hogy mi ez. Azt mondta, teljes kiőrlésű fehér kenyér.
Hát én olyat még kurvára sosem ettem. Azelőtt még csak nem is láttam.
Kérdeztem tőle, hogy nincs-e barnább kenyerük.
Ne félj nevetni, fehér nőci!
Manapság mindenki barna kenyeret eszik. Egészséges.
Elmondhatod, hogy a kamrádban van barna kenyér.
És bizony nekem is.
Akkor még nem is tudtam, hogy milyen elbaszott a gyerekkorom.
Ezt majd ki kell vágni a műsorból. Bevág a ruhám.
Mintha egy műfasz lenne a lábam között.
Én próbálkozom.
A feketék meg most azt gondolják, túl húsos a pinám.
Pedig nem az.
Nyugi! Ezt majd kivágják.
Elvégre adásba kerül.
Mintha valami szar mászna fel a lábamon.
Nem tudtam, milyen szar életem van, amíg egy nap nem beszéltem a barátnőmmel.
A megkeresztelkedés volt a téma.
Mondtam neki, hogy én már 25-ször átestem rajta.
Megkérdezte, hogy ki keresztelt meg engem 25-ször.
Visszakérdeztem, hogy ő mennyinél tart.
„Egynél. Jézus nevében kereszteltek meg.”
Ezek szerint engem anyám a pasijai nevében keresztelt meg.
Aztán később megértettem.
Akkoriban Atlantában, ha pénzügyi nehézségeid voltak,
csak elmentél a helyi templomok egyikébe,
csatlakoztál, és megkereszteltetted a gyereket. Aztán ezért kaptál segélyt.
Bizony. De az anyám ezzel szélhámoskodott.
Kétszer-háromszor is megkeresztelkedtünk vasárnaponként.
Volt, hogy már szenteltvizesen mentem oda.
A lelkész értetlenkedett is.
Anyám mondta, hogy hagyjon, mert máshol is jelenésünk van.
Végül a fekete felekezeteknek leesett, ezért a fehérekhez kellett mennünk.
És hadd mondjak valamit!
Amikor anyám tudomást szerzett a fehér emberek bűntudatáról,
elkezdte kurvára kihasználni a felmenőiteket.
Leparkolt a templomnál a 64-es Chevyjével. Hátul ott ült négy fekete gyerek.
Hátrafordult, és azt mondta, bemegyünk lehúzni a fehér népeket.
Mi vágjunk rabszolgás arcot!
Bementünk, és dőlt a pénz.
És az anyám jól tudta, hogy amint megvan a csekk, már megy is a fűdíleréhez.
De én szerettem a fehérek templomába járni.
Mert ők jobban bántak velem.
A keresztelő után minden gyereket levittek a templom kamrájába.
De a fehéreknél ötgyerekenként kaptál egy dobozt, hogy megpakolhasd.
Anyám azt mondta, ne szarozzunk.
Mi meg végig rabszolgás arcot vágtunk.
A feketék templomában más elbánásban részesültél.
Ott családonként járt egy doboz.
És mindig állt egy ronda, parókás picsa a kamra ajtajában, aki folyton vizslatott.
„Meg se köszönöd, kölyök? Akkor add vissza a cukrot!”
Anyám részmunkaidőben mozgáskorlátozott is volt.
Bizony, az volt.
Szar volt a nyaka.
Simán oldalra bukott a feje, és szólt, hogy állítsuk vissza.
Valakinek mindig meg kellett igazítania.
És nem tudom, mi a fasz baja volt a nyakának, de folyton ezt csinálta.
Gyűlöltem az anyám nyakát.
Gyerekként nem mehettünk ki játszani, mert álladóan meg kellett igazítanunk.
Emlékszem, egyik nap kocsival mentünk felvenni a segélyt.
A testvéremnek mindig hátul, nekem pedig elöl kellett ülnöm,
hogy valaki mindig hozzáférjen a nyakához.
Szóval, úton voltunk a segélyért, de egyszer csak vasúti átjáróhoz értünk.
Mire az anyám: „Picsába, a vonat miatt nem érünk be időben a bankba.
Le fogom nyomni a vonatot.”
A tesómmal rohadtul kételkedtünk.
Nem hazudok, az anyám padlógázzal nyomta a 64-es Chevynek.
Amikor elértünk a sínhez, a feje hátrabukott.
Sipákolt, hogy igazítsuk meg, mert jön a vonat.
A tesóm rendesen tarkón csapta.
De túl erősen csinálta, és az anyám megfejelte a kormányt.
Gyorsan felemeltem a fejét,
de megint hátrabukott, úgyhogy a tesóm újra odacsapott.
„Nyugi van, nem baseballozunk!”
Végül sikerült a helyére rakni, és átértünk a síneken.
Az anyám megkérdezte, miért csapkodjuk olyan erősen.
„Jött a vonat, baszod.
Nem fogunk a nyakad miatt meghalni.”
Akartok valami őrültséget hallani? A testvérem nyaka ugyanezt csinálja.
Nem viccelek. Ferde nyaknak hívják. Komolyan mondom.
Rákereshettek a neten. Az embereken kívül csak a csirkéknél fordul elő.
Nem tudom, hogy a kandallóban sütött csirke miatt alakult-e ki.
De a tesóm ugyanezt csinálja. A feje a vállán pihen.
Amikor felemeli a fejét, olyan, mint egy öntöző.
A minap a lányommal vele utaztunk a kocsiban.
A tesóm vezetés közben átbillentette a fejét másik oldalra.
A lányom sikítani kezdett.
Mondtam, hogy nyugodjon meg, a nénikéje csak körülnéz. Majd visszaáll a feje.
Ilyet nem lehet kitalálni. Emlékszem, még kicsi voltam,
és anyám a nénikémmel beszélt telefonon. Átment a másik szobába.
A csukott ajtón át hallottam,
hogy azzal büszkélkedett, hogy ő milyen jól szopik.
Az ajtó előtt állva azt gondoltam, hazudik.
„Ne hazudj! Ki igazítja meg a fejedet, ha rábuksz a répára?
Bent marad a szádban, mint egy hőmérő.”
Én svindlerek házában nőttem fel.
A nagyapámmal éltem. Pancsolt piát árult. Meg cigit szálanként.
A fehérek úgy mondják: „egyesével”.
Gyerekként sok mindent láttunk abban a házban.
Hazardírozást, prostitúciót. Láttuk, ahogy lelőnek egy feketét.
Semmit sem rejtegettek előlünk.
Két dologra tisztán emlékszem.
Az egyik, hogy az anyám imádott kockázni.
De mielőtt dobott, levette a műlábát. Azt mondta, szerencsét hoz,
ha ott lóg a csonk, mint egy pöcs.
És ha túl messzire dobta a kockát, a műlábával vissza tudta húzni.
A másik, amire emlékszem, az maga Cecil bácsikám volt.
A bácsikám folyton a ház bejáratánál ücsörgött, és ugyanazt mondta mindenkinek.
Hogy adjunk neki két ötcentest. Mert az összesen tíz cent.
De a tízcenteseket nem szerette. Ha azt adtál, fojtogatni kezdett.
Hadd mondjak el róla valamit!
Cecil bácsikámnak rohamai voltak,
mozgássérült és retardált volt.
Nyugodjál le! Elmondom, miért a retardált szót használtam.
Cecil 1932-ben született. Akkoriban nem értelmileg fogyatékos személynek,
hanem retardáltnak hívták.
Úgyhogy most legyetek kicsit nyitottabbak, atlantaiak!
Hetente kétszer-háromszor volt rohama.
A nagyapámnak elege lett ebből, ezért kitalált valamit.
Úgy gondolta, ha a bácsikám minden szombaton pinához jut,
akkor jóval kevesebb rohama lesz hét közben.
Ugyan már! Ne tagadjátok meg tőle!
Szüksége van szeretetre.
Szóval, minden szombaton a tesómmal segítenünk kellett neki elkezdeni.
Kuss! Ez az én történetem, és el is mesélem.
Bementünk a szobába, a prosti már ott feküdt az ágyon.
A fanszőre olyan volt, mint a Jackson Five afrója.
Nyugodtan képzeljétek csak el!
„Mi újság, Miss Betty? Előkészítjük a bácsikánkat.”
A bácsikámnak a sarokban fülig ért a szája.
Mindig két övet viselt,
mert a zsebei állandóan tele voltak úgy 50 dollárnyi ötcentessel.
Amikor levettük a nadrágját,
úgy csörgött a padlón, mintha rablánc lett volna.
És nem hazudok, a bácsikám farka kiugrott a gatyából.
Neki volt a legnagyobb metéletlen fasza, amit valaha láttam.
És nem tudta irányítani.
És a fitymája sokszor megcsapta a tesóm fejét, meg az enyémet.
„Nyugi, bácsikám! Még száraz a makkod.”
Az ágyhoz kísértük, mert mozgáskorlátozott volt.
Számomra úgy tűnt, mintha kenguruként közlekedne.
Ettől a történettől még nem jutsz a pokolra.
Rálöktük az ágyra, egyenesen a prostira.
Mert a bácsikám nem tudott úgy térdelni, mint mások.
A farka olyan volt, mint Willy, a gyilkos bálna.
A tesómmal az ágy két széléről igyekeztünk rásegíteni a prostira.
A bokájánál fogva szétnyitottuk a lábát.
A pöcse meg egyből becsusszant a prostiba.
De a fogyatékossága miatt noszogatni kellett.
Üvöltöttük, hogy dugja a pinát, mint egy kenguru!
Amikor már két-három lökésen túl volt,
szóltunk nagyapának, hogy Cecil kenguru módjára kefél.
Aztán kértünk 50 centet, hogy játszhassunk a Pac-Mannel.
De az az igazság, hogy ez nem szüntette meg a nagybátyám rohamait.
Ugyanúgy heti két-három rohama volt. A nagyapám meg kiakadt.
„Fenébe, Cecilnek már megint rohama van!
Valaki dugjon egy kanalat a szájába! De ne a kedvencemet, mert azt megrágja.
És két hideg Pepsi is legyen kéznél, mert a roham után rohadt szomjas lesz!”
Emlékeszem, azt gondoltam, hogy így meg fogják ölni,
mert az étrendjében túl sok pina és Pepsi van.
Mit hittetek, kinek az előadására jöttetek?
Cecil 19 éves koromban halt meg.
A fiútestvéremmel azon tanakodtunk, hogy fogják eltemetni.
Fogalmunk sem volt. Mondtam neki,
hogy Cecilnek a hátán fekve felemelkedik a lába.
A tesóm hülyének nézett, de elmagyaráztam neki, hogy temetik el.
„Nyilván vágnak két lyukat a koporsóba,
kidugják a lábfejét, majd lenyomják a lábát.”
Mire ő: ”Hülye vagy, baszod.
Nem így fogják csinálni.” Kérdeztem tőle, akkor mégis hogyan.
„Cecil mozgássérült volt.
Az oldalára fektetik, és belerakják egy L alakú koporsóba.”
De nem így történt. Eltörték a lábát, és kiegyenesedve a koporsóba fektették.
Durva. Meg kellett halnia, hogy kiegyenesedhessen.
Sokat gondolok a bácsikámra. Gyerekként sokszor segítettük pinához jutni.
Pár hete eszembe jutott, hogy rengetegszer segítettünk neki,
de nagyapa egyszer sem adott kotont, hogy húzzuk fel rá.
Cecil gumi nélkül reszelte a kurvákat.
Mindig vigyorgott, és azt hittük, boldog.
De lehet, hogy csak viszketett a farka.
Elárulok valamit. Felneveltem négy gyereket és három adag crackes kölyköt.
Manapság két dologban nem akadályozhatod meg a fiatalokat.
A füvezésben és abban, hogy melegek legyenek.
Bármit a szájukba vesznek.
A 21 éves fiam imád betépni. És olyankor rohadtul hülye lesz.
Múltkor hajnali fél háromkor értem haza, és úgy be volt tépve, hogy észre sem vett.
Ott állt a konyhában kötényben meg szakácssapkában.
Azt sem tudom, hol a faszban szerezte.
A serpenyő tele volt forró zsírral.
De csak két árva csirkeszárny sült benne.
Úgy dobálta, mintha az egész családnak főzne.
És egy szót sem szóltam,
amíg nem kezdte el lepörgetni a papírtörlőt a hengerről.
Szóltam, hogy az nem az olcsó papírtörlő.
Hanem a drága, minőségi cucc.
Megvan a Brawny, a favágó inges márka?
Nekem ebből az jön le, hogy hálátlanok a gyerekeim.
Amikor én voltam gyerek, nem volt papírtörlőnk.
Amikor az anyám megsütötte a farhátat, újságpapírra rakta.
Tudjátok, hányszor emeltem fel úgy, hogy a hátulján ott volt a szalagcím?
„Kilenc embert öltek meg Chicagóban tegnap este.”
Az ilyenektől mindig panaszkodni kezdek.
Mástól is. És most őszintének kell lennem, mert mindenkit szeretek.
Fehér nők, imádlak titeket, de ne csináljátok azt, amit a feketék!
Ne csináltassatok olyan ajkat, mint amilyen a feketéknek van!
Túl nagy a ti arcotokhoz.
A fekete ajakhoz afrikai arccsont kell.
Ha anélkül csináltattok olyan ajkat, megereszkedik a szemetek, és kiszárad.
Ne csináljátok! Nem áll jól az arcotokon. Olyan, mint egy felpuffadt pina.
És elárulom, hogy a fehér pasik nem szeretik, ha fekete ajakkal cumiztok.
Ők a vékony ajkat szeretik a pöcsükön.
Nem bírják, ha az ajkatok nagyobb a farkuknál.
Maradjatok a megszokott dolgoknál! A műmelleteknél.
Azt már iskolásként is csináltattatok.
A fekete nők borzalmas melleket csináltatnak.
A parókánkat és a mellünket ugyanaz készíti.
Paróka és mell 89 dollárért.
De megmondom, mit szeretek.
Amikor a fehérek fekete gyerekeket fogadnak örökbe.
A legcsodálatosabb dolog a világon, hogy színes családot alapítasz.
De őszinte leszek veletek, fehérek.
Néhány fekete pipa lesz, ha fekete gyereket lát veletek.
Én elkussoltatom őket. Úgysem ismerik a gyereket.
Tőlük valószínűleg elvették a sajátjaikat.
De bevallom, én is egy kicsit pipa leszek,
amikor a fehér nők fekete babákat tologatnak a boltban.
És a gyerek szája olyan fehér a szárazságtól, mintha kokózott volna.
De én fekete anyukaként pontosan tudom, hogy mi ilyenkor a teendő.
Odamegyek hozzá, és…
Máris jobb.
De azért ez elgondolkodtatott.
A fehérek gyakran fogadnak örökbe fekete gyereket.
De hadd kérdezzek valamit a jelen lévő fehérektől!
Nem szívózni akarok, de feltűnt, hogy mi békén hagyjuk a ti gyerekeiteket?
Nem azért, mert rasszisták vagyunk. Szó sincs róla.
Azért hagyjuk békén őket, mert túl drága nevelésük.
Mi nem fogadunk örökbe fehér gyerekeket,
hogy aztán drága testápolót kelljen vennünk.
A kakaóvaj csak három dollár.
De azt a zsíros szart nem kenheted fehér gyerekre, hogy aztán kizavard a napfényre.
Még a végén meggyullad.
Aztán mehetsz a sittre fajgyűlölet miatt.
Pedig te csak be akartad kenni Timmy Tim seggét.
De eszembe jutott valami.
Ha a fekete nők elkezdenének örökbe fogadni fehér gyerekeket,
megoldhatnánk az országunk egyik olyan problémáját, amit a kormány nem tud.
Mégpedig
az iskolai lövöldözést.
Mi máshogy bűnözünk. Kocsiból lövöldözünk, de a suli tabu.
Mert nem kezdesz lövöldözni az iskolában, ha fekete anyád van.
Simán odajön, és félbeszakítja a lövöldözést.
Odajön a kurva iskolához, a fején ott virít a főkötő,
az a fejre kötött kendő,
felül crop topot visel, alul pedig futógatyát,
aminek a seggére az van írva, hogy „zamatos”.
A lábán meg az az ocsmány UGG csizma van.
És torkaszakadtából ordítani kezd: „III. Charles Craig Junior!
Ne merészeld pazarolni a kibaszott lőszeremet!
Azt hiszed, a fán terem?
Önző kis kölyök vagy te.
Tudtam, hogy valami nem stimmel, amikor reggel ballonkabátban mentél el.
Azt hitted, nem fogom elolvasni azt a nyilatkozatot, amit hátrahagytál.”
Le szokták írni, miért gyilkolnak.
De gondolkozzatok csak el rajta, feketék! Folyton örökbe fogadják a gyerekeinket,
és a végén valami jó sül ki belőle. Mint A szív bajnokai című filmben.
Amiben a nagydarab feketét összeszedi az utcáról a fehér nő,
és NFL-játékost csinál belőle.
Ti nem akartok egy saját Eminemet?
Irány a fehér söpredék árverése!
Bizony, kimondtam.
Én egy hokiütővel a kezemben megyek oda.
Megkérdezem egy fehér gyerektől, hogy tud-e rappelni.
„Add elő a 'My Name Is' számot!
Felállna a valódi Slim Shady?
Hagyjuk! Te nem tudsz rappelni. Hokizni tudsz?
Tudsz gyorsan vezetni?” Mint egy NASCAR-versenyző.
Mindig van egy fehér kölyök, aki azt hiszi, tud kosarazni.
De őt egyből rendre intem. Larry Bird óta nem sokat villantottak a fehérek.
Larry Bird, a fehér Michael Jordan.
Ugyan már! Nem vagyunk olyan fiatalok.
A legidősebb lányom nem kicsit meleg.
Bármelyikőtöket kinyalja.
Komolyan, olyan sok puncit nyal, hogy elneveztük Ms. Pac-Mannek.
De attól kezdve tudtam, hogy ő más lesz,
hogy az apja neje bekopogott az ajtómon.
Engem keresett, szóval odamentem az ajtóhoz.
Elmondta, hogy akivel szexelek, az a férje.
Ezt nem tudtam hova tenni. „Mégis hogy kúrnék a férjeddel?
Előbb a pasidnak kéne lennie, szóval igazából te dugsz az én palimmal.”
„Hány éves vagy?”
„Tizenhárom.”
„Gyere ki beszélgetni!”
Hát kimentem, beszélgettünk a sarkon. A férje öt hónapja teherbe ejtett.
Arra jött a jégkrémes kocsi. Megkérdezte, hogy kérek-e.
„Még szép! A mostohagyereked és én izzadunk.”
Legyél nyitott! Ez vicces történet.
Azt kérte, hogy vetessem el a babát.
„Egy Bomb Pop jégkrémért, ribanc?”
Egyetlen jégkrémet vett nekem. Mondtam, hogy egy dobozzal kéne indítani.
Végül megtartottam a gyereket.
De az apja úgy csinál, mintha nem emlékezne a korkülönbségre.
Amikor megismerkedtünk, én 12 voltam, ő meg 21, és házas.
Kapd be, a saját dolgoddal törődj!
Azt akarja nekem beadni, hogy nem tudta, milyen fiatal voltam.
„Mi van, amnéziás vagy? Mert akkoriban az általános iskolához jöttél értem.
Ki a picsának hittél? A konyhás néninek?”
Én voltam az egyetlen, akinek a pasija kocsival járt.
Oltottam is a barátaimat, hogy a pasijuk leszállhatna végre a bicikliről.
Az egyikük visszaszólt, hogy inkább az öreg faszinak kéne leszállnia rólam.
Szóval, 13 évesen estem teherbe, és 14 évesen szültem.
Egyik hajnalban felkeltettem az anyámat, mert nagyon fájt a hasam.
Egyből kiugrott az ágyból. Elég pipa volt, a csonka lába ernyedt pöcsként lógott.
Kiabált, hogy nem hagyom aludni.
Felkeltette a tesómat. Megmondta neki, hogy menjen el a telefonfülkéhez,
mert vezetékesünk nem volt,
és hívja a mentőket, hogy elvigyenek, ő meg aludhasson tovább.
Kapjátok be! Én nem ítélem el. Nem akart vezetni aznap este.
A tesóm hívta a mentőket a fülkéből. Öt perc múlva dörömböltek az ajtónkon.
„Megszületett már a baba?”
Nem is értettem a kérdést. A tesóm már így adta elő nekik.
Mondtam, hogy még csak fájdalmaim vannak.
Megkérdezték, hogy el bírok-e menni a mentőig.
Gond nélkül elsétáltam a mentőig.
Kinyitották az ajtót, és egy csóka már ott feküdt az ágyon.
Kiderült, hogy a közelben vállon szúrtak valakit,
és amikor jött a hívás, gyorsan elugrottak értem.
Mivel nekem nagyobb fájdalmaim voltak, engem fektettek a helyére.
A kórházba vezető úton összehúzódásaim voltak.
A csávó meg mondogatta, hogy lélegezzek. Kérdeztem tőle: „Ki a picsa vagy?”
A kórházban világra hoztam egy négykilós kislányt.
De igazából én akkor még nem akartam gyereket.
Én csak egy játékbabát akartam igazi anyakönyvi kivonattal.
De a pasim gyereket csinált nekem.
A szülés után két órával szólt a nővér, hogy meg kéne etetnem a gyereket.
Kérdeztem, hogy mégis mivel.
Azt mondta, a mellemmel.
De 14 évesen semmit sem tudtam a szoptatásról. Fogtam a mellemet,
és a lányom arcára tettem.
Majdnem megfulladt.
Szóltam a nővérnek, hogy a lányom nem rajong a mellemért.
Mire ő: „Mit művelsz? Tedd a mellbimbódat a baba szájába!”
Hát jó.
Betettem a mellbimbómat a szájába, és ő azonnal keményen rácuppant.
Mondtam a nővérnek, hogy ez így nem lesz jó.
Nem értette, miért. Elmagyaráztam, hogy ha valaki rábukik a mellbimbómra,
akkor utána dugjon is meg!
Tudjátok, hogy azóta sem állt le ezzel?
A szoptatástól meleg lett.
Nagyon meleg. Akárhányszor meglátogatom, mindig új csaja van.
Figyelmeztetni szoktam őket, hogy csak nyalni akar, aztán vége.
Úgy kezeli őket, mint az elviteles kaját.
Múltkor azt mondta, hagyjam békén őket.
Ők elmennek a boltba, én meg maradjak ott.
Ott ültem náluk, és az járt a fejemben, hogy a lányom nem kicsit meleg.
Vajon mit művelnek ezek a szőnyegsikáló picsák?
Azért hívom őket így, mert úgy képzelem, hogy amikor két fekete pina összeér,
olyan hangot adnak, mintha nachoson lépkednél.
Ide is fésülne belőle egy kicsit, uram?
Így hangzik, amikor nekem bozontos odalent.
Úgy döntöttem, kotnyeles leszek. Benéztem a szekrényébe.
Aznap megtudtam, hogy minden meleg nő ugyanazt tartja a szekrényében.
A felső polc bal oldalán.
Egy faszdobozt.
Ahogy ott turkáltam, lelöktem a faszdobozt.
Az összes kiesett belőle. Még tapadókorongjuk is volt.
A linóleumpadlóra hullottak.
Azt láttam, hogy a műfaszok jobbra-balra táncolnak.
Mint az integető, hajbókoló lufiemberek.
Tudjátok, milyen nehéz felszedni a tapadókorongos műfaszokat a linóleumról?
Nem jönnek csak úgy le. El kellett tolnom őket a szőnyegig.
Mint a hullákat.
Nagyon meleg.
Egyszer elmentünk kettesben New Yorkba. Anya és lánya.
Csak én és ő. Egész nap vásárolgattunk.
Elkezdtem keresni a kulcsomat a táskájában.
És a táskája legaljáról kihúztam
egy felcsatolható műfaszt, ami egy karateövre volt erősítve.
Kérdeztem tőle, hogy mi a szarért hozta ezt magával a kiruccanásunkra.
Azt mondta, azért, hátha meg kell reszelnie néhány picsát.
Mire én: „De csak mi ketten vagyunk itt. Anyádat akarod megreszelni?”
Úgy beszartam, hogy este nyitott szemmel aludtam.
Az én testemet senki sem fogja kihasználni valami hideg fasszal.
Még a kajámat sem szeretem hidegen.
Szeretem, amikor a meleg zacsi a seggemnek csapódik.
Felnőtt nő vagyok.
Az igazi golyót szeretem. Visszaütöm, mint a teniszlabdát.
Valamit megtanultam egy meleg anyjaként. Le kell ülni velük beszélgetni,
amikor elárulják, hogy melegek. Ilyenkor azt mondják, így születtek.
„Figyelj! Én szeretlek, és nem tudom, hogy lettél meleg,
de ha úgy nyalsz, mint a vér szerinti apád, akkor igazi hős vagy.”
A lányom azt állította, hogy ő így született.
Hát az ultrahangos képen nem tűnt melegnek.
Egyik képen sem csinált így.
Egyiken sem.
De bevallom, egy meleg anyjaként néha elgondolkodom,
mégis hogyan lett a gyerekem meleg.
Tudjátok. Túl sok csípős szószt ettem?
Leestem a lépcsőn?
Kinyalt engem születés közben?
Jó, ez erős volt. Kaptok egy percet.
Csak elmélázok néha.
De mondok én valamit.
Annyit beszélhetek a meleg gyerekemről, amennyit akarok.
Más nem veheti a szájára. Ő az én meleg gyerekem.
Köszönöm, melegek.
Nem fogok hazudni, mert őszinte vagyok. Amikor bevallotta, kicsit feszélyezett.
Amikor átjött a barátnőm, alig hitte el. Nyomta nekem, hogy biztos szégyenkezem.
Ő biztos szégyenkezne. Tudja, hogy szarul érzem magam.
Mire én: „A te lányod egy ribanc.
Az enyém legalább tudja, hol vannak a farkai. A felső polc bal oldalán.”
Ha mást nem is, egy dolgot jegyezzetek meg ebből a műsorból!
Tanuljátok meg feldolgozni a szar dolgokat,
és tegyétek őket viccessé!
Mert ha tudtok nevetni rajta, akkor ti irányítotok.
Leszarom, hogy gyerekkorotokban valaki bedugta a seggetekbe az ujját.
Ha nem ment be csuklóig, ti nyertetek.
Atlanta, köszönöm szépen. Ms. Patet láttátok. Köszönöm.
Köszönöm Istennek, hogy megóvott a bajtól,
és a családomnak, hogy a hülyeségeikkel forrásként szolgálnak a műsorhoz.
A feliratot fordította: D. Ferenc