Downloaded from YTS.MX
Ms. Pat, olet ollut äiti 14-vuotiaasta. Ekoista menkoistasi.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Haista huilu.
Chris, miksi Dion näyttää sinua paremmalta?
Dion, olet kuin musta Ken.
Kuvaat ekaa komediaspesiaaliasi. Miten saat väen nauramaan kokemallesi?
En murehdi paskaa, jota en voi hallita.
Mutta näiden kersojen piiskaamista hallitsen.
Pidetään tauko.
Atlanta, osoittakaa rakkautta kotikaupunkinne sankarille.
Ainoa ja oikea Ms. Pat!
No niin, piru vie.
Joo.
Selvä pyy.
Turvat tukkoon. Nyt tiedän olevani huipulla.
Kiva olla täällä. Atlanta. Kotona, jumalauta.
Vain täällä saa yrityslainan ilman yritystä.
Joudatte vankilaan.
Puhuin kaverini kanssa puhelimessa -
ja valitin kasvattamistani crack-kersoista.
Kasvatan sukulaistyttöni crack-kersoja.
Valitin puhelimessa: "Nämä mulkerot käyvät hermoilleni."
Kaverini kysyi, miksi kutsun heitä "crack-kersoiksi".
"Syntyivätkö he crack-riippuvaisina?" Sanoin, etten tiedä.
Vauva tosin syntyi kokaiiniriippuvaisena.
"Herran tähden. Miten vieroitit hänet?"
"Lopetin kokaiinin antamisen."
Olen tuomittu rikollinen.
Kaverini luulee, että voin hakea vauvalle huumeita.
Selitän poliisille: "Ei kokaiini minun ole.
Se on vauvalle."
Äiti vei rintamaidon mennessään.
Tämä on kolmas settini crack-kersoja. Sanoin Jumalalle, että tämä riittää.
Olen 49, ja kotonani on pälpättävä 7-vuotias.
Minulla on yhä menkat, ovuloin ja menopaussi on meneillään.
Kersat ovat sotkeneet kehoni.
Sukulaistyttöni soitteli taannoin ja valehteli korvat heiluen:
"Rakastan lapsiani."
"Lapset eivät sitä tiedä.
Tämä juttutuokio oli tässä."
"Kuolisin lasteni puolesta."
"Älä niin tee. Sinulla ei ole henkivakuutusta."
Joudun hautaamaan sinut, vien lapsesi ja ostan kokaiinia.
Mikä sinua vaivaa? En ole mikään kroisos, nisti.
Kersoilla on kallis maku. Ei minulla ollut samanlaista lapsena.
He eivät edes koputtaneet tullessaan huoneeseen.
Jos on mustan vanhemman kasvattama, oveen on paras koputtaa.
Koputa, kurkista nurkan takaa -
ja varmista, ettet näe äiskän herkkupiiloa.
Äidilläni ei ollut etuhampaita. Hän piti herkkukekseistä.
Emme saaneet yhtäkään. Saimme vain pipareita, saatana.
Ne ovat niin kovia, että niitä on liotettava etukäteen.
Vaan nämä crack-kersat tunkevat huoneeseeni.
Poika on aina johdossa. Kahteen ekaan en luota,
koska he muistavat äitinsä huumeluolan.
Pidän linkkuveistä hollilla, jos vaikka joudun puukottamaan.
Olen lähiöstä. Olen valmis.
Poika tuli huoneeseen ja sanoi: "täti."
"Mitä haluat, Raymon?"
"Haluaisimme tietää, syömmekö tänä iltana päivällistä."
"Olette hienostelevia crack-kersoja.
Sanotte 'päivällinen' ja 'tänä iltana'."
En olisi kävellyt äitini huoneeseen höpisemään moisia.
Olisin sanonut näin: "Äiti.
Syödäänkö tänään?
Koska kohta on huominen."
Äiti: "Hilaa musta persustasi alas ja syö vesivoileipä."
Ettekö ole syöneet vesivoileipiä?
Sitä ottaa valkoisesta leivästä haukun ja huuhtoo sen vedellä.
Se tarttuu kitalakeen kiinni.
Sitä kun irrottelee voiveitsellä, niin on kuin ottaisi poskeen.
Älkää esittäkö. Nopeasti nämä unohtuvat.
Eräs päivä olin kuolemassa nälkään,
ja se pirun vesileipä ei enää tepsinyt. Katselin samalla Smurffeja.
Muistatteko sen?
Pidin Smurffiinasta, koska hän oli horo.
Kenelläkään ei ole niin montaa veljeä.
Meillä oli esittelymalli-tv. Sen päällä oli toinen, josta tuli ääni.
Voileivän teho katosi, ja telkkarissa alkoivat mainokset.
Se oli Burger Kingin mainos. Siinä näytettiin paahdettua sämpylää -
ja vettä valumassa salaatinlehdeltä ja tomaatilta.
Lihaisa pihvi sen kuin höyrysi kuumana.
Mahani murisi, ja mieleni alkoi temppuilla.
"Käy purilaisen kimppuun, eukko."
Hyppäsin sohvalta ja juoksin kokolattiamaton halki -
nuolemaan telkkaria kuin mikäkin.
Sain saatana sähköiskun.
"Taitaa olla maksun aika."
Nämä crack-kersat olen kasvattanut valkoisessa naapurustossa.
Olen oppinut siitä kokemuksesta sen,
että valkoiset koulut eivät juhlista mustan historian kuukautta -
kuten mustat koulut.
Valkoisten koulujen juhlinta riippuu mustien oppilaiden määrästä.
Neljä mustaa saa neljä päivää.
Lapseni koulussa hengennostatusviikko on pidempi kuin mustan historian kuukausi.
En tiedä, tietävätkö valkoiset täällä, kuinka tärkeä se kuukausi meille on,
mutta olimme täysillä mukana. Eikö niin, mustat?
Pukeuduimme mustaksi sankariksi 30 päivän ajan.
Ajattelette: "Mutta helmikuussa on 28 päivää."
Nappasimme pari lisäpäivää.
Annan esimerkin.
Jos lapsi päätti olla Harriet Tubman, sitä oltiin täysillä.
Hänen tuli olla fiksu, osata johtaa,
olla hyvä piiloleikissä…
Ja hakata joku aseella.
Naamankin tuli olla vahva.
Älkää esittäkö.
Harriet ei ollut söpöliini.
Tiedätte hyvin, että hän näytti sedältään.
Älkää käsittäkö väärin. Arvostan kyllä Harrietia.
Ilman häntä imisin valkoista kullia vastoin tahtoani.
Esitätte, että naisitte Harrietia. Kukaan ei tekisi niin.
Naisitko sinä? Oletkin tyttö. Sori.
Sinä saattaisitkin naida Harrietia…
Anteeksi. Minulla ei ole laseja.
Nuolisit häntä varmasti mielelläsi.
Mitä vain vapaudesta. Eikö, eukko?
Nuolemalla isännän talosta ulos.
Sukulaispoikani opettaja soitti minulle:
"Raymon sai kympin esseestään mustasta sankarista."
Sanoin: "Aivan sama. Miksi minulle kerrot?"
"Luetuta se sinulle."
"Selvä."
Raymon hyppäsi bussista. Käveli huusholliin.
Sanoin: "Jou, Raymon, sait kuulemma kympin esseestäsi.
Otapa se esille ja lue se koko perheelle."
Olen musta äiti. Niin minä puhun perheelleni.
Raymon otti esseen esiin ja aloitti: "Musta sankarini on Pat-tätini."
Niinpä. Katsoin miestäni: "Sinustapa ei sanota mitään."
Hän jatkoi: "Hän myi crack-kokaiinia."
Hetki. Crackia se oli. Kokaiini oli pikkusiskollesi.
Vartuin täällä Atlantassa 80-luvulla Reaganin aikaan.
Jessus. Muistatteko sen? Reaganomics, jumankauta.
Olimme helvetin köyhiä.
Kun Reagan valittiin uudelleen, koirani Pup-pup teki itsarin.
Älkää minua katsoko. Se tappoi itsensä.
Siksi en ymmärrä tätä uutta paskaa. Ihmiset lopettavat lemmikkinsä.
Koirien lopettaminen…
Kaverini soitti: "Koirani Coco Chanel piti lopettaa."
Minä että: "Miksi?" "Sillä oli rintasyöpä."
"Miksi tapatat koiran, jolla on vielä seitsemän hyvää tissiä?"
Kukaan ei tapata meitä, kun toinen tissi sairastuu.
En tajua.
"Ehkä koira halusi rahankeräyksen hoitoa varten."
Koira haluaa t-paidan, jossa lukee "Päihitin syövän".
Se haluaa kuulla "Heart of an Angelin".
Täälläkin on lemmikki-ihmisiä.
"Miten kehtaat, Ms. Pat?" Haistakaa perse.
Lemmikin lopettaminen maksaa 799 taalaa.
En taatusti maksa sellaista summaa koirani lopettamisesta.
Minullahan on toimiva grilli takapihalla.
Haistakaa paska. Kuuma kuin kuuma.
Käytti sitä kuka vain.
Tuomitsetteko minut?
En laita tuhkia kuppikakkulootaan, jonka päällä on kuva.
Haistakaa paska.
En siedä teitä eläinihmisiä. Lennän joka viikko.
Minua kyllästyttää nähdä Deltan kyydissä feikkejä henkisen tuen elukoita.
Niin moni ei voi tarvita ystävää.
Näittekö sen rouvan, joka yritti tuoda lyhyen hevosen koneeseen?
"Kuka helvetti kirjoittaa reseptin lyhyttä hevosta varten?
Millaiset vakuutusmaksut ovat?"
Niin niitä lennätetään ilmaiseksi. Teen samoin neljän crack-kersan kanssa.
Ilmestyn Deltan tiskille, ja kersoilla on ne liivit päällä.
"Nämä kersat ovat henkisiä tukiani.
Varo, ne purevat."
En siedä eläinihmisiä. Menitte liian pitkälle.
Vaikka pidätte futisjoukkueesta, koiranne ei välttämättä pidä samasta.
Oikeasti. Naapurini kävelytti taannoin koiraansa.
Koiralla oli tutu. Aivan kuin olisi perää myymässä.
Leviksen farkut eivät kuulu koirille.
Koirat nuolevat omia pallejaan. Ei se onnistu vetoketjun takaa.
Tässä vaiheessa eläinihmiset perääntyvät. Puhun teistä typeryksistä.
Sidotte koiran turkkiin rusetteja, koska kohtunne ei toimi.
Osuinko hermoon?
Oikeasti.
Asun Indianan Plainfieldissä. Valkoinen naapurini pyysi…
Hän pyysi minua lapsensa synttäreille. Suostuin.
En ole käynyt valkoisen lapsen synttäreillä.
Kävin kaupassa ostamassa valkoiselle tytölle mustan Barbien.
Ostan sitä, mikä näyttää minulta.
He kaipaavat moninaisuutta elämäänsä.
Mennessäni heille, eukolla oli kuusi koiraa pöydässä.
Koirat ja minä katsoimme toisiamme: "Kerro eukolle, että olemme koiria."
Nainen sanoi: "Puhalla kynttilät, Buster."
Minä että: "Jos koira puhaltaa kynttilät,
puremme sinua kaikki."
Kaipaan vanhoja päiviä, jolloin koiran saattoi sitoa puuhun.
Niin ei voi tehdä enää. Sitä joutuu vankilaan.
Parempi on sitoa ruma kersansa puuhun.
Vartuin täällä. Kun olin lapsi, muutimme usein.
Siis saimme usein häätöjä.
Äiti varmisti, että meidät häädettiin samaan naapurustoon,
jottei kouluja tarvinnut vaihtaa.
Ikävää häädöissä oli se, että äiti pakotti meidät -
kyselemään tyhmiä vanhalla talollamme. "Tuliko meille postia?"
Kop, kop. Äiti kysyy, tuliko meille postia.
Hän haluaisi lainata kanaa ja kaksi tamponia.
Äitini oli tarkka vuokraamistaan taloista. Hän halusi savupiipun.
Luulin syyksi sitä, että joulupukki pääsisi kylään.
Olin väärässä.
Hän halusi savupiipun,
koska meillä ei ollut varaa sähköön ja kaasuun.
Hän siis sammutti valot, ja kokkasimme takan äärellä.
Kesällä oli 38 astetta lämmintä, mutta meilläpä rätisi takassa tuli.
Kypsensimme siinä kanaa.
Seinät ja me hikoilimme.
Olimme alusvaatteissa kuin laivasta juuri tulleet.
Ainoa tuuletin osoitti äitiin, joka katsoi Tunteita ja tuoksuja.
Polttopuu ja rasva rätisi.
"Äiti, täällä on kuuma."
Hän: "Kärsi kuin mies." "Mutta olen tyttö."
Pari päivää myöhemmin rehtori tuli pakeilleni.
Isokokoinen, vanha mies. Paksut lasit.
Ilman lukutaitoa hän olisi pärjännyt NBA:ssa.
Hän sanoi: "Nuori neiti, minulla on asiaa."
Hänen toimistossaan oli poliisi,
opinto-ohjaaja, opettajani ja rehtori itse.
He tuijottivat minua. Mietin, että mitä helvettiä.
Olen kiroillut koko ikäni.
Rehtori sanoi: "Olet mustelmien ja palovammojen peittämä.
Mitä kotona tapahtuu? Viilteletkö?" Minä siihen: "En,
kypsensin kanaa takassa."
Hän sanoi: "Raahaa musta takamuksesi luokkaan.
Luulin, että sinua pahoinpidellään."
"Niin minua pahoinpidelläänkin." Lapsen ei tulisi kypsentää kanaa takassa.
Ruokalassa kaverini valitti äidistään.
Hän: "Äitini ei ole paskaakaan." "Ei minunkaan."
Hän: "Voimme mennä parempaan paikkaan."
"Parempaanko?
Missä helvetissä sellainen on?"
"Nuorisovankila. Meidän on päästävä sinne."
Minä: "Miten?"
"Meidän on karattava,
varastettava kaupasta jotain -
ja sitten valkoinen auto punaisilla valoilla antaa meille kyydin."
Poliisi.
Sain tuomion, koska karkasin ja varastin kaupasta.
Olin viisi päivää nuorisovankilassa. Opin siinä ajassa paljon.
Ensimmäisenä päivänä soitettiin kelloa.
Murkinointiaika. Ohjaajani saattoi minut huoneeseen,
ja lautaset olivat täynnä ruokaa. Ja minä katselin niitä.
Näin uusia juttuja.
Kysyin: "Mitä lihaa tuo on?"
Hän: "Kanaa." "Millaista kanaa?"
"Kananreisiä."
En ollut syönyt sellaista. "Eikö teillä ole perää ja selkää?"
Minun äitini ei muuta valmistanutkaan.
Meitä ei viety McDonald'siin. Pelkkää McPerää oli tarjolla.
Toiset syövät persettä raakana.
Hän varttui köyhänä. Häntä naurattaa. Muistot vain vilisevät silmissä.
Hän tarkistaa tiliotteensa kaiken varalta.
Kiitos, veli, että eläydyt.
Lautasella oli myös jokin sämpylän tapainen.
Kysyin: "Rouva, mitä tämä on?"
"Vehnäleipää."
En ollut koskaan syönyt vehnäleipää. En ollut sitä nähnytkään.
Tartuin siihen. "Tämähän neekerileipää."
Naura rohkeasti, valkoinen nainen. Kaikki syövät sitä nyt.
Hyväksi terveydelle.
Ruokakaapin avatessasi voit sanoa: "Minulla on neekerileipää."
Niin minullakin, piru vie.
En tajunnut, miten järkyttävä lapsuus minulla oli.
Leikatkaa tämä. Vetelen nämä kankkujeni välistä.
Aivan kuin jalkojen välissä olisi dildo.
Yritän.
Ajattelette, että pildeni on läski. Ei ole.
Ei hätää, kyllä tämä leikataan.
Olenhan telkkarissa.
"Mikä helvetti kiipeää jalkaa pitkin?"
En tiennyt, miten karseaa elämäni oli, kunnes puhuin kaverini kanssa puhelimessa.
Puhuimme kastajaisista. Sanoin: "Minut on kastettu 25 kertaa."
"Kuka helvetti kastoi sinut 25 kertaa?"
Minä: "Kuinka monesti sinut sitten?" "Kerran Jeesuksen nimeen."
Minä: "Äitini taisi kastaa minut poikaystäviensä nimiin."
Varttuessani Atlantassa… Jos niihin aikoihin oli rahaongelmia,
tuli vain viedä lapsensa kirkkoon kastettavaksi.
Sitten sai šekin ongelmiinsa.
Äitini teki siitä bisneksen.
Meidät kastettiin pari kolme kertaa sunnuntaisin.
Kerran olin jo valmiiksi märkä.
Pastori kysyi, miksi olimme märkiä.
"Huolehdi omista asioistasi. Meillä on kiire."
Viimein mustien kirkot älysivät äitini huijauksen,
joten äiti siirtyi valkoisiin.
Kun äitini äkkäsi valkoisten kirkot, valkoiset ja heidän syyllisyydentuntonsa,
hän käytti esi-isiänne hyväksi.
Kiidimme paikalle -64 Chevyllä, me viisi lasta takapenkillä,
ja äiti kääntyi sanomaan: "Täältä koppaamme maitonaamojen rahat.
Orjailmeet päälle."
Menimme sisään.
Heti, kun äiti sai heiltä šekin, hän lähti budiäijänsä luo.
Mutta valkoisten kirkoissa oli kiva kastautua.
Kohtelu on parempaa.
Kastamisen jälkeen pääsimme ruokakomerolle.
Valkoisten kirkot antoivat kaikille lapsille oman laatikon keräämiseen.
Äitini kehotti: "Antakaa palaa."
Meillä oli orjailmeet naamalla.
Sellaista kohtelua ei ollut mustien kirkoissa.
Perhe sai yhden laatikon.
Ruokakomeron ovella oli aina ruma eukko, jolla oli synteettinen peruukki.
"Etkö aio kiittää? Otan sokerin takaisin."
Äidilläni oli osa-aikainen vamma.
Kyllä, osa-aikainen vamma. Kaula oli huonossa jamassa.
Se lipsahti aina näin. Hän sanoi: "Nosta pääni."
Niinpä olimme aina paikalla nostamassa pään.
En tiedä, mikä kaulaa vaivasi, mutta se teki sitä jo, kun tapasimme.
Vihasin äidin kaulaa.
Emme voineet mennä ulos leikkimään, koska olimme päännostovuorossa.
Kerran olin äidin kanssa autossa. Olimme menossa nostamaan tukišekkiä.
Äiti laittoi siskoni takapenkille ja minut eteen,
jotta joku oli aina nostamassa pään.
Matkalla satuimme junaradalle.
Äiti sanoi: "Perkeleen juna myöhästyttää minut pankista.
Päihitän junan." Minä siskolle: "Ei päihitä."
Hän löi -64 Chevynsä tallan pohjaan ja osui raiteeseen.
Kaula lipsahti taas.
"Nostakaa pääni, juna tulee!"
Siskoni pamautti häntä niskaan.
Lyönti oli liian kova, ja pää osui rattiin.
Nostin pään takaisin, mutta asento ei ollut oikea,
joten siskoni löi sen takaisin.
Ei tämä mitään baseballia ole.
Pidin viimein päätä ylhäällä, ja ylitimme raiteet.
Äiti kysyi: "Miksi te eukot löitte niin kovaa?"
Juna oli tulossa.
Heikko kaulasi tapattaa meidät.
Haluatteko kuulla jotain hullua?
Siskoni kaula tekee samaa.
Se on aivan oikea tila nimeltä "kierokaula."
Voitte googlettaa sen. Vain kanat kärsivät samasta.
Ehkä se johtui takkakanastamme.
Siskoni kaula tekee samaa, mutta pää vain lepää hartialla.
Se on kuin sadettaja, kun pään nostaa.
Olin autossa tyttäreni ja siskoni kanssa. Siskoni soitti suutaan ja nosti päänsä.
Se valahti toiselle puolelle, ja tyttäreni kirkui.
"Rauhoitu, eukko. Hän näkee sivusilmällä. Kyllä se siitä nousee."
Totuus on ihmeellistä.
Kun olin pieni, kuulin äitini puhuvan puhelimessa tädilleni.
Puhelimen johto oli pitkä,
ja hän sulki oven ja sanoi "imevänsä hyvää kullia".
Minä ajattelin: "Hän valehtelee.
Äiti, älä valehtele. Kuka täällä nostaa pääsi?"
Kulli jää suuhun kuin kuumemittari.
Asuin trokaustalossa pikkuisena.
Ukkini myi pontikkaa ja yksikkötupakkaa. Yksittäisiä siis, valkoiset.
Näimme siellä kaikenlaista lapsena.
Uhkapeleistä prostituutioon ja jengin ampumista.
Mikään ei ollut liiallista. Etenkin kaksi asiaa muistan.
Äitini piti noppapelistä.
Ennen sitä hän irrotti tekojalkansa,
koska lyhyt jalka roikkumassa kuin pehmeä kulli toi hyvää onnea.
Jos noppa lensi liian pitkälle, jalalla sai sen vedettyä takaisin.
Minulla oli myös Cecil-eno.
Hän istui trokaustalon ovella ja sanoi kaikille samaa.
"Typy, anna kaksi viisisenttistä, niistä tulee kymppi."
Kymmensenttisistä hän ei pitänyt. Hän kävi kurkkuun kiinni.
Minäpä selitän jotain Cecil-enosta.
Hän kärsi kohtauksista, oli rampa ja jälkeenjäänyt.
Rauhoittukaa. Selitän, miksi käytän sitä sanaa.
Hän syntyi vuonna 1932. Silloin ei ollut erityistarpeita.
Hän oli jälkeenjäänyt.
Joten olkaahan avoimin mielin, Atlanta.
Enoni sai pari kolme kohtausta viikossa.
Se kyllästytti ukkia, joten hän keksi hyvän suunnitelman.
Hän ostaisi enolle lauantaisin pildeä.
Viikolla se laskisi kohtausten määrää.
Älkää nyt olko kulliesteenä Cecil-enolle.
Hän tarvitsee rakkautta.
Se kuului minun ja siskoni kotihommiin lauantaisin.
Meidän piti auttaa hänet alkuun.
Turpa kiinni. Tarina on minun, ja aion kertoa sen.
Menimme huoneeseen. Prostituoitu oli jo sängyssä -
Jackson Five -tyylinen afro alapäässään.
Osaatte kyllä kuvitella sen.
"Mitä kuuluu, Betty-neiti? Valmistelemme hänet juuri."
Enoni hymyili nurkassa kuin Hangon keksi.
Hänellä oli aina kaksi vyötä,
koska hänellä oli 50 taalan edestä viisisenttisiä taskuissaan.
Riisuimme housut -
ja ne iskivät lattiaan kuulostaen vankien kahleilta.
Ja oikeasti…
Enoni kulli hyppäsi esiin.
Hänen kullinsa oli isoin ympärileikkaamaton vehje ikinä.
Hän ei hallinnut sitä.
Monesti ylimääräinen nahka läpsäytti meitä päähän.
"Odota, Cecil-eno. Kypäräsi on yhä kuiva."
Talutimme hänet sängylle, koska hän oli rampa.
Minusta hän käveli kuin kenguru.
Ette joudu tästä tarinasta helvettiin.
Nakkasimme hänet prostituoidun päälle.
Hän ei päässyt polvilleen kuten normaalit ihmiset.
Muuten hän olisi ollut kuin Free Willyn evä.
Me tytöt menimme sängyn päätyihin enon maatessa prostituoidun päällä.
Tartuimme nilkkoihin ja vetäisimme jalat erilleen.
Kulli luiskahti heti sisään. Jälkeenjääneenä hän tarvitsi motivointia.
Aloimme huutaa: "Kenguroi sitä pildeä, Cecil-eno!"
Hän sai kolme neljä työntöä, ja kerroimme ukille:
"Ukki, hän kenguroi pildeä.
Saammeko 50-senttiset, jotta voimme pelata Pac-Mania?"
Ollakseni rehellinen se ei auttanut enoa kohtausten suhteen.
Hän sai pari kolme kohtausta, ja ukkini huusi:
"Piru, Cecilillä on taas kohtaus. Laittakaa joku lusikka hänen suuhunsa.
Ei hyvää lusikkaa, koska hän järsii sitä.
Laittakaa lähelle kaksi Pepsiä,
koska kun tärinä loppuu, häntä janottaa perkeleesti."
Mietin itsekseni: "Hehän tappavat hänet.
Tällainen määrä pildeä ja Pepsiä on vaarallista."
En tiedä, ketä luulitte tulevanne katsomaan.
Hän kuoli ollessani 19-vuotias.
Kysyin veljeltäni: "Miten Cecil-eno haudataan?"
"En tiedä." "En minäkään,
koska jos hän on selällään, jalat sojottavat ilmassa."
Veljeni: "Olet typerä."
Sanoin: "Tiedän, miten." "Miten?" "Sehän on selvää.
Molemmin puolin arkkua kairataan reiät ja työnnetään jalat puoliksi sisään."
Veljeni: "Olet pirun typerä.
Eivät he niin tee."
"Mitä sitten?" "Sehän on selvää.
Hän oli rampa. Hänet laitetaan kyljelleen -
L:n muotoiseen arkkuun."
Ei se niin mennyt.
Hänen jalkansa murrettiin, jotta hänet saatiin suoraksi.
Hänen piti kuolla saadakseen ryhtinsä suoraksi.
Ajattelen Ceciliä usein, koska autoimme häntä panemaan usein.
Pari viikkoa sitten pohdin: "Piru vie, kaikki se määrä pildeä,
eikä ukki koskaan antanut hänelle kortsua."
Hän veti eukkoja paljaalla.
Luulimme hänen hymyilevän onnesta,
mutta hän kai yritti kertoa kullinsa olevan tulessa.
Yhden jutun voin kertoa.
Olen kasvattanut neljä lasta ja kolme settiä crack-kersoja.
Kahta asiaa heitä ei voi estää tekemästä.
Polttamasta ruohoa ja olemasta homo.
Ruohoherkut kelpaavat.
21-vuotias poikani on mielellään pilvessä. Silloin hän on typerys.
Tulin kotiin klo 2,30.
Hän oli niin pilvessä, ettei nähnyt minua oviaukossa.
Hän seisoi siinä Chef Boyardeen essussa ja hatussa.
En tiedä, mistä ne edes tulivat.
Uunissa oli pellillinen rasvaa. Rasvan seassa killui kaksi kanansiipeä.
Hän kuvittelee kokkaavansa koko perheelle.
En sanonut mitään -
ennen kuin hän kävi keittiöpaperin kimppuun.
"Hetkinen. Se ei ole mitään puodin omaa merkkiä.
Tässä on kunnon imutaskut."
Se on Brawnya. Siinä on se flanellipaitainen mainosäijä.
Siitä näkee, miten kiittämättömiä lapseni ovat.
Ei meillä mitään keittiöpaperia ollut.
Äiti käytti sanomalehteä selkää ja perää kokatessaan.
Arvatkaa, monestiko lihassa näkyi lehden otsikot.
Yhdeksän kuollut Chicagossa viime yönä.
Haluan päästää höyryjä.
Haluan olla rehellinen, koska rakastan kaikkia.
Valkoiset naiset, olette ihania, mutta lopettakaa mustien aktiviteetit.
Älkää ostako itsellenne mustien huulia.
Ne ovat liian isot naamoihinne.
Ne vaativat afrikkalaiset poskipäät.
Jos hommaatte sellaiset huulet, silmänne alkavat roikkua. Silmät kuivuvat.
Lopettakaa.
Teillä ne näyttävät turvonneilta pildeiltä.
Valkoiset miehet eivät halua kullinsa ympärille sellaisia huulia.
He haluavat paperinohutta sinne.
Huulet eivät saa olla isommat kuin kulli.
Pysykää tuttujen asioiden parissa. Kuten tekotissien.
Ne ovat olleet teillä yläkoulusta saakka.
Mustilla tekotissit eivät onnistuisi. Kampaajamme laittaisi samalla tissimme.
Peruukit ja tissit 89 taalalla.
Minusta on ihanaa, kun valkoiset adoptoivat mustia lapsia.
Maailman yksi kauneimmista asioista on tuoda moninaisuutta huusholliinsa.
Mutta ollakseni rehellinen -
jotkut mustat suuttuvat nähdessään valkoisia mustien lasten kanssa.
Minä sanon: "Turpa kiinni. Kersa ei ole tuttusi."
Lapsesi on luultavasti otettu huostaan.
Menen hieman tolaltani -
nähdessäni valkoisen naisen uuden mustan vauvan kanssa.
Vauvan suu on niin kuiva, että se näyttää syöneen kokaiinikakun.
Koska olen musta äiti, tiedän mitä vauva kaipaa.
Menen sen luokse…
Kuivuus hiiteen.
Mutta se sai ajattelemaan.
Valkoiset adoptoivat jatkuvasti mustia,
mutta minäpä kysyn teiltä valkoisilta jotain.
En yritä kiusata ketään, mutta kysyn.
Oletteko huomanneet, ettei se toimi toisinpäin?
Emme me rasisteja ole.
Emme hommaa valkoisia lapsia, koska se on liian kallista.
Emme me valkoisia adoptoi. Sitten pitäisi ostaa Lubriderm-voidetta.
Kaakaovoi maksaa kolme taalaa.
Ei sitä voi hieroa valkoiseen lapseen ja lähettää tätä ulos aurinkoon.
Hän syttyisi palamaan.
Itse joutuu vankilaan viharikoksesta.
Vaikka yritti vain kosteuttaa Timmy Timin persausta.
Mutta se sai ajattelemaan.
Jos alkaisimme adoptoimaan valkoisia lapsia,
se ratkaisisi erään ongelman. Hallitus väittää, että se on mahdotonta.
Joka on -
kouluammuskelut.
Me ammuskelemme autoista, kouluihin emme koske.
Ei koulussa voi ammuskella, kun on mustan äidin lapsi.
Hänhän tulee keskeyttämään koko jutun.
Musta äiti tulee koululle hilkka päässään…
Se suojaa hiuksia.
Hänellä on napapaita -
ja ne oleskelupöksyt, joissa lukee perseessä "Juicy".
Ja likaiset UGG-saappaat.
Hän huutaa kurkku suorana: "Charles Craig Junior Kolmas!
Tiedän sinun olevan täällä tuhlaamassa luotejani.
Luuletko niiden kasvavan puissa?
Senkin itsekäs valkonahka.
Tiesin, että kusetit minua lähtiessäsi kotoa -
trenssitakki ylläsi.
Etpä uskonut minun lukevan paskaa manifestiasi."
He kirjoittavat ylös syitä tappaa.
Miettikäähän tätä, mustat.
He adoptoivat meidän lapsiamme, ja lopputulos on hyvä.
Kuten Blind Side -leffassa.
Iso musta poju kuljeskeli kaduilla,
ja valkoinen nainen teki hänestä NFL-pelaajan.
Ettekö halua luoda Eminemiä?
Menkäähän ostamaan valkoinen roska huutokaupasta.
Kyllä, sanoin niin.
Itse menen jääkiekkomaila kädessäni.
Kävelen valkoisen kersan luo: "Sujuuko rap?
Laulahan 'My Name Is'.
Oikea Slim Shady hypätköön pystyyn.
Vitut, ei sinulta rap suju. Entä jääkiekko?
Entä kilpa-ajo?"
NASCAR.
Yksi valkoinen kersa väittää aina osaavansa koripalloa.
"Istu alas."
Larry Bird oli viimeisenne.
Larry Bird, valkoinen Michael Jordan.
Älkää nyt. Emme me niin nuoria ole.
Vanhin tyttäreni on lesbo kuin mikä.
Hän nuolisi kaikkia täällä.
Vauvani syö niin paljon pildeä, että kutsumme häntä Ms. Pac-Maniksi.
Olisi pitänyt tietää, että hän on erilainen -
hänen isänsä vaimon koputtaessa oveen.
Hän kysyi minua nimeltä.
"Minähän se."
"Tulin kertomaan, että makaat mieheni kanssa."
Menin sekaisin.
"Miten niin makaan? Ensin hänen on oltava poikaystäväsi.
Sinä itse makaat äijäni kanssa."
"Minkä ikäinen olet?" Sanoin: "13."
"Tulehan ulos juttelemaan."
Menin ulos hänen kanssaan. Olin viidennellä kuulla hänen miehelleen.
Jäätelömyyjä oli tulossa kohti.
Vaimo: "Haluatko jätskin?" "Totta pirussa, minä ja lapsipuolesi olemme kuumissamme."
Älkäähän nyt. Tämä on hauskaa.
Hän pyysi minua tekemään abortin.
"Mehujäästäkö?"
Hän osti yhden mehujään. Minä että: "Etkö osta koko laatikkoa?"
Paskat. Pidin lapseni.
Nyt lasteni isä esittää, ettei muista ikäeroa.
Tavatessamme olin 12 ja hän oli 21. Hän oli naimisissa.
Huolehtikaa omista asioistanne.
Hän sanoo: "Tiedät tasan, etten tiennyt ikääsi."
"Onko sinulla muistinmenetys?
Hait minut koulusta ala-asteella.
Luulitko minua ruokalantädiksi?
Olin ainoa alakoululainen, jonka poikkiksella oli auto.
Sanoin kavereilleni:
"Poikaystävienne sietäisi luopua pyöristään."
Kaverini: "Ei, vaan tuon vanhuksen on lopetettava sinun hakemisesi."
Tulin raskaaksi 13-vuotiaana, synnytin 14-vuotiaana.
Herätin äitini neljältä aamulla. "Äiti, vatsaani sattuu."
Äiti heräsi syvästä unesta.
Hän oli äkäinen. Lyhyt jalka roikkui kuin pehmeä kulli.
Hän alkoi huutaa: "Eihän täällä saa nukuttua!"
Hän herätti siskoni.
"Herää ja mene puhelinkoppiin." Meillä ei ollut puhelinta.
"Soita hätänumeroon, jotta hänet haetaan, ja saan nukuttua."
Älkää tuomitko äitiäni. Hän ei halunnut ajaa.
Siskoni soitti hätänumeroon ja palasi.
Pian he olivat ovella:
"Syntyikö vauva?" "Että syntyikö?"
Eukko kertoi heille vauvan syntyneen.
"Ei, minuun vain koskee."
"Voitko kävellä ambulanssiin?" "Voin."
Kävelin ambulanssiin. Oikeasti.
Paareilla oli jo joku toinen.
Naapurissa jotakuta oli puukotettu hartiaan,
ja he kävivät vain matkalla hakemassa minut.
Koska minuun koski enemmän, pääsin paareille äijän tilalle.
Matkalla minua supisteli.
Äijä tarttui käteeni: "Hengittele." "Kuka vittu sinä olet?"
Sairaalassa synnytin nelikiloisen tytön.
Rehellisesti sanottuna en halunnut vauvaa.
Halusin vain Kaalimaan kakaran syntymätodistuksella.
Vanhus antoikin kokonaisen vauvan.
Kaksi tuntia myöhemmin hoitaja palasi.
"Rouva, ruokkikaa vauva." "Millä?"
"Tissilläsi." En minä imettämisestä mitään tiennyt.
Nostin tissini ja pudotin sen tyttäreni naamalle.
Hän melkein tukehtui.
Sanoin: "Hän ei taida pitää tisseistä."
Hoitaja: "Mitä teette? Nänni laitetaan vauvan suuhun."
"Ai jaa."
Laitoin nännini tyttäreni suuhun, ja hänhän kävi kunnolla kiinni.
Minä: "Hoitaja, en pysty tähän paskaan."
Hän: "Miksette?" Minä: "Paska.
Tissini on käynnistysnappulani. Nyt tarvitsen kullia."
Tyttäreni imee vieläkin tissejä.
Imetys teki vauvastani lesbon.
Lesbo kuin mikä. Hänen luonaan on aina uusi tyttö.
Kerron horoille:
"Älkää pelleilkö tyttäreni kanssa. Hän nuolee ja häipyy.
Hän kohtelee sinua roskaruokana."
Tyttäreni: "Huolehdi omista asioistasi. Käymme kaupassa. Odota täällä."
Istun siellä miettien: "Tyttäreni on lesbo kuin mikä.
Mitä nämä matonrouskuttajat tekevät?"
Kutsun heitä matonrouskuttajiksi,
koska oletan kahden mustan vaginan kuulostavan sipsipussilta yhdessä.
Antaisitteko omistanne, herra?
Siltä se kuulostaa, kun minulla on afro alakerrassa.
Päätin tutkia paikkoja. Menin vaatekaapille.
Silloin opin, että kaikilla lesboilla on samaa tavaraa -
vasemmalla ylähyllyllä.
Se on kullilaatikko.
Pudotin kullilaatikon,
ja kaikki imukuppikullit levisivät lattialle.
Suoraan muovimatolle. Kullit heiluivat puolelta toiselle.
Kuin autokauppojen maskotit.
Tiedättekö, miten hankalaa sellainen on saada irti muovimatosta?
Ei niitä niin vain vedetä irti. Ne piti liu'uttaa matolle.
Kuin ruumiit.
Lesbo kuin mikä.
Kävimme tyttäreni kanssa New Yorkissa.
Aivan kahden. Palasimme shoppailun jälkeen.
Etsin hänen laukustaan avaimiani.
Sen pohjalla, äiti-tytär-reissulla, oli strap-on-kulli karatevyössä kiinni.
"Minkä helvetin takia tuot strap-onin äiti-tytär-reissulle?"
Hän katsoi minua: "Siltä varalta, että eukkoja on kullitettava."
"Mutta olemme kahden.
Äitiäsikö nait?"
Pelkäsin todella. Nukuin toinen silmä auki.
Minua ei käytetä hyväksi kylmällä kullilla.
En pidä kylmästä ruoastakaan.
Tykkään, kun kuumat nyytit iskevät persustaani.
Olen aikuinen nainen.
Kun nyytit ilmestyvät jalkojen väliin, ne lyödään takaisin kuin tenniksessä.
Homoseksuaalin äitinä tiedän,
että asiasta on keskusteltava, kun lapsi tulee ulos kaapista.
He sanovat ekana: "Synnyin lesbona."
"Kuule, olet rakas. En tiedä, miten helvetissä sinusta tuli lesbo,
mutta jos nuolet pildeä kuin isäsi, olet sankari."
"Äiti, pilailet aina. Synnyin lesbona."
"Et ollut ultrassa lesbo.
Sinusta ei ole yhtäkään kuvaa näin."
Mutta homoseksuaalin vanhempana pohtii: "Miten vauvastani tuli homo?"
Söinkö liikaa chilisoosia?
Kaaduinko portaissa?
Nuolaisiko hän minua syntyessään?
Se oli melkoinen juttu. Saatte hetken.
Kunhan pohdin.
Mutta tämän voin sanoa:
Minä voin puhua homolapsestani,
mutta kukaan muu ei. Hän on vauvani.
Kiitos, homot.
Olen rehellinen mulkero. Kun hän tuli ulos, minua hävetti.
Kaverini sanoi:
"Onko tyttäresi lesbo? Tiedän, että sinua hävettää.
Minua hävettäisi. Tiedän kyllä. Olet häpeissäsi."
Minä: "Tyttäresi on horo.
Ainakin tyttärelläni on munaa. Vasemmalla ylähyllyllä nimittäin."
Toivon, että mieleenne jäi yksi asia tänään.
Tehkää elämänne synkimmistä asioista lähde naurulle.
Kun sille voi nauraa, sitä hallitsee.
Vaikka joku olisi tunkenut peukkunsa perseeseenne, kun olitte pieniä.
Jos rystynen jäi ulos, olette voitolla.
Atlanta, kiitos. Olen Ms. Pat. Kiitos.
Tekstitys: Minea Laakkonen