Downloaded from YTS.MX
Ms. Pat, majka ste od svoje 14. godine,
Official YIFY movies site: YTS.MX
doslovno od prve mjesečnice.
Jebi se, Deone.
Chrise, zašto je Deon dotjeraniji?
Izgledaš k'o crni Ken na cracku.
Snimaš svoj prvi specijal. Kako nasmijavaš ljude svime što si prošla?
Ne mislim na ono na što ne mogu utjecati.
Ali mogu utjecati na batine koje će ova djeca sad dobiti!
Uzmimo stanku.
Atlanta, pokažite svojoj lokalnoj junakinji koliko je volite.
Zaplješćite jednoj i jedinoj Ms. Pat.
Dobro je, kvragu.
To!
Super.
Dobro, sad začepite.
Dokazali ste mi da sam uspjela.
Tako mi je drago što sam ovdje.
Konačno sam doma u Atlanti,
jedinom mjestu gdje možeš dobiti potporu zbog gubitka prihoda bez da igdje radiš.
Svi ćete vi ravno u zatvor.
Neki sam dan telefonirala s frendicom
i kukala joj zbog proklete crack-djece koju odgajam.
Da, odgajam crack-djecu svoje nećakinje.
Žalila sam joj se kako mi ti mali šupci idu na živce.
A ona me je pitala: „Zašto ih stalno zoveš crack-djeca?
Zbilja su rođena ovisna o cracku?” Rekoh: „Ženo, ne znam.”
Ali znam da je najmlađe rođeno na kokainu.
Kaže ona: „Isuse, kako si ga skinula s kokaina?”
Rekla sam joj: „Prestala sam mu ga davati.”
K'o da sam osuđena kriminalka koja može otići u geto
i malom riješiti dozu.
Kad me zaustavi policija,
moram im objašnjavati: „Gospodine, ovaj kokain nije za mene
nego za moje dijete kod kuće.”
Mama mu je pobjegla skupa s mlijekom.
Ovo je već treća grupa crack-djece koju odgajam.
Zaklela sam se da neću više.
Imam 49 godina, a kod kuće imam sedmogodišnjaka
koji me udavi pričanjem.
Reći ću vam nešto: i dalje imam mjesečnicu, ovuliram
i u menopauzi sam.
Ta su mi djeca sjebala ciklus.
Neki dan, čujem nećakinju na telefonu
kako laže koliko je duga i široka: „Svi znaju da volim svoju djecu.”
Mislim si ja: „Da, svi osim tvoje djece.
Daj da skratim taj razgovor.”
Reče: „Svi znaju da bih umrla za njih.” Rekoh: „Nemoj, nemaš životno osiguranje.”
Ako umreš, ja nek' te sahranjujem, odgajam ti djecu i kupujem im kokain.
Koji ti je kurac? Misliš da spavam na lovi, narkićko?
A ova su crack-djeca profinjena, rade stvari koje ja ne bih kao dijete.
Neki dan su mi ušla u sobu bez kucanja.
A ako vas je odgajao crni roditelj, bolje vam je da pokucate.
Pokucate, povirite iza ugla i pazite da ne vidite gdje mama skriva grickalice.
Moja mama nije imala prednje zube i obožavala je kekse MoonPie.
Nama ih nije davala. Mi smo morali jesti kekse od đumbira.
One tvrde keksiće koje moraš namakati poput graha prije jedenja.
Ali ne i ova crack-djeca. Ona mi samo uđu u sobu, ljudi.
Dječak je uvijek na čelu, a starijima ne vjerujem
jer su bili s mamom kad se drogirala.
Zato uvijek imam džepni nožić ako se budem morala braniti.
Jebite se. Ja sam iz geta i uvijek spremna.
Dječak ulazi u sobu i kaže: „Teta?”
Rekoh: „Što želiš, Raymone?”
On odgovara: „Htjeli bismo znati hoćemo li danas večerati.”
Ja na to: „Vi ste neka profinjena djeca.
Koristite riječi 'večera' i 'danas' u istoj rečenici.”
Ja ne bih ni pomislila ući u maminu sobu i reći tako nešto.
Ja bih ovako ušla: „Mama.
Hoćemo li danas jesti?
Jer već je skoro sutra.”
A mama bi mi rekla: „Odvuci dupe dolje i pojedi sendvič s vodom.”
Što je? Nikad niste jeli sendvič s vodom?
Kad pojedete komad suhog kruha i zalijete ga vodom?
Pa vam se zalijepi za nepce
i morate ga odljepljivati nožem kao da pušite kurac?
Ne pretvarajte se. Kako brzo zaboravljamo.
Sjećam se kako sam se jednom probudila gladna.
Sendvič je već ishlapio,
a ja sam sjedila i gledala omiljeni crtić, Štrumpfove.
Sjećate se Štrumpfova?
Bože, obožavala sam Štrumpfetu jer sam znala da je drolja.
Znate da nitko nema baš toliko braće.
A TV nam je bio neispravni izložbeni primjerak s još jednim TV-om za zvuk.
I dok sam tako sjedila gladna, krenule su reklame.
Uvijek pamtim tu reklamu za Burger King.
Sjećam se tostiranog peciva,
vode koja je kapala sa salate, rajčica i luka
i topline koja je isparavala iz pljeskavice.
Sjedeći ondje, počelo mi je kruljiti u želucu i priviđati mi se.
Čula sam: „Kujo, idi po taj hamburger.”
Skočila sam s kauča, otrčala preko ofucanog tepiha
ravno do TV-a, zgrabila ga i cijelog oblizala.
I jebački me stresla struja.
Pomislila sam: „Lažu nam, nije baš fin.”
Moram vam reći da je to jedina grupa crack-djece
koju sam odgojila u bjelačkom susjedstvu.
Jedno sam shvatila odgajajući tu djecu u bjelačkom susjedstvu.
Shvatila sam da bjelačke škole
ne slave Mjesec afroameričke povijesti
jednako kao afroameričke škole.
Bjelačke škole slave ga
prema tome koliko afroameričke djece ima u školi.
Ako ima četvoro crnja, traje četiri dana.
U školi mog djeteta, dan škole traje duže od Mjeseca afroameričke povijesti.
Ovdje vidim par bijelaca.
Ne znam znate li koliko nam je taj mjesec važan,
ali prije smo se zaista trudili. Nismo li?
Morali smo se odjenuti kao crnački junak i ostati tako odjeveni 30 jebenih dana.
Sad ste pomislili: „Veljača ima samo 28 dana.”
E pa uzeli smo si natrag ta dva dana.
Dat ću vam primjer.
Ako je vaše dijete odabralo Harriet Tubman,
moralo je biti jebena Harriet Tubman.
Moralo je biti pametno,
imati odlike vođe,
biti dobro u igri skrivača
i moći prebiti nekog pištoljem.
I imati gadnu facu.
Ljudi, ne zajebavajte me.
Znate da Harriet nije bila ljepotica.
Dobro znate da je Harriet ličila na svog strica.
Da se razumijemo, ne kažem da ne cijenim Harriet.
Bez Harriet, ja bih protiv svoje volje pušila kurac nekom bijelcu.
Pravite se da biste je jebali, a sigurno ne biste.
Bi li je ti jebao? Ti si žena, oprosti.
Ti bi vjerojatno jebala Harriet, ali…
Oprosti, nisam te vidjela, nemam naočale.
Vjerojatno bi joj lizala k'o luda, ali oprosti.
Sve za slobodu, zar ne, ženo?
Lizanjem bi se oslobodila iz ropstva.
Nazvala me nećakova učiteljica: „Ms. Pat,
htjela sam vam reći da je Raymon dobio peticu iz eseja o crnačkom junaku.”
Pitala sam je: „Koji kurac mi to govorite?”
Ona će: „Neka vam ga pročita.” Rekoh: „Dobro.”
Kad je izašao iz autobusa i došao kući, rekla sam mu:
„Hej, Raymone,
učiteljica je rekla da si dobio peticu iz eseja.
Izvadi to sranje, crnjo, i pročitaj ga pred svima.”
Ja sam crnkinja, tako razgovaram s obitelji.
Ne šalim se, izvukao je esej i rekao: „Moja crnačka junakinja je moja teta Pat.”
Znam, zar ne? Pogledala sam u muža i rekla mu: „Ti nisi uspio.”
Iduća rečenica: „Nekoć je prodavala crack-kokain.”
Hej, prodavala sam samo crack. Kokain je bio za tvoju sestru.
Odrasla sam ovdje, u Atlanti,
u osamdesetima, u Reaganovo doba.
Isuse Bože. Sjećate li se toga?
Reaganomija.
Bili smo toliko siromašni da je moj pas Pup-Pup skočio s trijema
i ubio se kad je Reagan ponovno izabran.
Ne gledajte me tako. Nisam ga ja ubila, sam se ubio.
Zato ne razumijem ova moderna sranja, ljude koji uspavljuju svoje ljubimce.
Uspavljivanje pasa…
Frendica mi je rekla da je morala uspavati psa koji se zvao Coco Chanel.
Pitala sam je zašto, kaže zbog raka dojke.
Rekoh: „Zašto ćeš ubiti psa
koji ima još sedam funkcionalnih sisa?”
Tebe nitko neće pokušati ubiti ako ti otkaže jedna sisa.
Ne razumijem to. Taj se pas možda htio hodanjem boriti protiv raka.
I pas želi majicu na kojoj piše „pobijedio sam rak”.
I osobno želi čuti pjesmu „Heart of an Angel”.
Vidi ti ove ljubitelje životinja.
„Kako se usuđuješ, Ms. Pat?” Jebite se, ludi ste.
Nije ni jeftino uspavati ljubimca. To košta 799 dolara.
Nema šanse da ću nekome platiti 799 dolara da mi uspava jebenog psa.
Ne ako imam roštilj u dvorištu, stari moj.
Jebite se, vatra je vatra.
Bez obzira gdje gorjela.
Osuđujete me zato što ne bih stavila pepeo u ukrasnu kutiju s fotografijom?
Jebite se.
Mrzim vas ljubitelje životinja.
Letim svaki jebeni tjedan
i dosta mi je toga da u zrakoplovu
svi imaju jebene lažne životinje za emocionalnu potporu.
Nemoguće je da baš toliko ljudi nema jebene prijatelje.
Jeste li čuli za onu ženu koja je htjela letjeti s ponijem?
Mislim si, kakav to liječnik prepisuje korištenje ponija?
I koliko se za njega mora doplatiti?
Tako ljudi samo badava prevoze stvari. Tako ću i ja svoju crack-djecu.
Povest ću njih četvero na let odjevene u iste prsluke.
I reći ću: „Oni su moja emocionalna potpora.
Ne dirajte ih jer grizu.”
Mrzim vas ljubitelje životinja. Pretjerali ste.
Ako ti voliš neku nogometnu momčad,
ne znači da je voli i tvoj pas.
Ozbiljna sam. Moja susjeda je neki dan šetala psa.
Kujica imala suknjicu i izgledala kao da se kurva.
Isto smatram da psi ne bi trebali nositi levisice. Dobro?
Psi si trebaju lizati pimpek,
a to ne mogu raditi ako nose hlače.
Volim ovaj dio jer se svi ljubitelji životinja povuku. O vama govorim, da.
Stavljate mašnice psima na glavu jer su vam maternice sjebane.
Jesam vas taknula u živac?
Ozbiljna sam.
Ljudi, ja živim u Plainfieldu u Indiani.
Moja bijela susjeda me pozvala
na rođendansku zabavu svog djeteta. Pristala sam.
Nikad nisam bila na rođendanu bijelog djeteta.
Kupila sam joj crnu barbiku u trgovini gdje je sve po jedan dolar.
Zato što izgleda kao ja.
A i mislim da im treba malo raznolikosti u životu.
Dok sam ušla u kuću, ljudi,
ne šalim se, za stolom te žene sjedilo je šestero pasa.
Psi su imali pogled u očima: „Možeš li joj reći da smo mi psi?”
Ona je zatim rekla: „Busteru, ugasi svjećice.”
Mislim si: „Ako pas ugasi te svjećice,
izgrist ćemo te takvu glupu.”
Nedostaju mi stara vremena kad si mogao privezati psa za drvo.
To više ne možeš, zatvorit će te.
Bolje ćeš proći ako privežeš svoje ružno dijete za drvo.
Odrasla sam ovdje u Atlanti, a kad sam bila djevojčica,
često smo se selili.
Odnosno često su nas deložirali.
Mama je pazila da, kad nas deložiraju,
ostanemo u istom susjedstvu kako ne bismo morali mijenjati školu.
Loše je bilo to što bi nas mama uvijek tjerala da idemo u stari stan
ispitivati: „Jesmo dobili kakvu poštu?”
Kuc-kuc. „Mama pita jesmo li dobili kakvu poštu?”
Pita i može li posuditi komad piletine i dva tampona.
Mama je uvijek birala kakvu će kuću unajmiti.
Obožavala je kuće s dimnjakom.
Ja sam mislila da je htjela imati dimnjak
jer je željela da Djed Božićnjak posjeti njenu djecu.
Ali nije zato.
Htjela je imati dimnjak
jer si nismo mogli priuštiti i struju i plin.
Zato bi svjetla uvijek bila ugašena
i morali bismo kuhati u kaminu.
Ljeti bi kod nas bilo 40 stupnjeva.
U ogromnom bi kaminu gorjela vatra
a na njoj bi bila rešetka na kojoj smo pekli piletinu.
Znoj bi bio posvuda. Svi bismo bili u gaćama,
izgledali kao da smo došli s bazena.
Mama bi okrenula ventilator prema sebi dok je gledala Mlade i nemirne.
Po nama bi frcale iskre i mast. Kad bismo se žalili na vrućinu,
rekla bi nam: „Budi muško.” Tuko, ja sam žensko.
Par dana kasnije, u školi mi je prišao ravnatelj,
visoki muškarac s debelim naočalama.
Možda bi upao u NBA da nije znao čitati.
Prišao mi je i rekao: „Mlada damo, moramo razgovarati.”
U njegovom je uredu bila policija, školski savjetnik, moja učiteljica i on.
Svi su gledali u mene. Pitala sam koji se kurac zbiva.
Jer, naravno, psujem cijeli život.
Pogledao me i rekao: „Primijetili smo da imaš puno masnica i opeklina po sebi.
Što se događa kod kuće. Ozljeđuješ li se?”
Rekoh: „Ne, stari.
Pečem piletinu u dimnjaku.”
Pogledao me i rekao: „Vraćaj se u razred.
Mislio sam da te zlostavljaju.”
Mislila sam si: „To je zlostavljanje.
Ne bih trebala peći piletinu u dimnjaku u četvrtom osnovne.”
Par dana kasnije, moja se frendica žalila na svoju mamu
kako je beskorisna. Rekoh: „I moja je.”
Kaže ona: „Čujem da postoji bolje mjesto.” Rekoh: „Bolje mjesto?
Gdje, jebote?”
Reče ona: „Zove se popravni dom, samo trebamo upasti.”
Pitala sam je kako.
Rekla mi je: „Moraš pobjeći,
otići u trgovinu i nešto ukrasti.
Onda će doći bijeli auto s crvenim svjetlima na krovu
i odvesti te.”
Policija.
Ljudi, završila sam u popravnom domu zbog bježanja i krađe.
Provela sam pet dana u popravnom domu, ali sam tijekom tog vremena puno naučila.
Prvi dan začula sam zvonce.
Bilo je vrijeme za jelo. Savjetnica me odvela u sobu
u kojoj su bili pripremljeni tanjuri s hranom.
Hodajući pored nje, u tanjurima sam
po prvi put vidjela neke stvari.
Pitala sam je: „Gospođo, kakvo je to meso?”
Reče ona: „Piletina.” Upitah je: „Kakva je to piletina?”
Kaže ona: „Bataci i zabaci.” Ja to nikad prije nisam jela
pa sam je pitala: „Nemate trtice i leđa?”
Moja nam je mama jedino to pripremala.
Nije nas vodila u McDonalds nego nam je pravila domaće McTrtice.
Neki od vas vole lizati i ono što je ispod trtice.
On je bio siromašan. Vidite kako se smije?
Ima flashbackove i proklinje me.
Morat će od straha provjeriti stanje na računu.
Hvala ti, brate, što me razumiješ.
Sljedeće što sam vidjela na tanjuru bila je nekakva rolica.
Uzela sam je i upitala: „Gospođo, što je ovo?”
Reče ona: „Pšenični kruh.”
Ljudi, nikad prije nisam jela pšenični kruh.
Čak ga nisam ni vidjela.
Uzela sam ga i pitala: „Imate li crnačkog kruha?”
Ne boj se smijati, bijela ženo, sad svi jedu crnački kruh.
To je sranje zdravo.
I vi ćete ga pronaći doma i reći: „Imam crnačkog kruha.”
A imam ga i ja, dovraga.
Nisam znala koliko mi je djetinjstvo bilo sjebano.
Izrezat ćete ovo, moram ovo izvući iz guzice.
Čovječe. Kao da između nogu imam dildo.
Pokušavam.
Crnci si misle: „Gle te hlače, Ms. Pat. Imaš debelu picu.” Nemam.
Ne brinite, izrezat će taj dio.
To je televizija, dovraga.
Mislim si, koji mi vrag gmiže po nozi?
Nisam znala koliko mi je život sjeban
dok jednom nisam s frendicom preko telefona razgovarala o krštenju.
Rekla sam joj: „Ženo, ja sam krštena 25 puta.”
Ona će: „25 puta? Tko te, jebote, krstio 25 puta?”
Rekoh: „Koliko puta si ti krštena?”
Reče ona: „Jednom, u Isusovo ime.”
Rekoh: „Mene je mama valjda krstila u ime svih svojih dečki.”
Ispostavilo se da, u vrijeme kad sam ja odrastala u Atlanti,
ako si imao financijskih problema, samo si morao otići u lokalnu crkvu,
pridružiti se i krstiti djecu
i crkva bi ti dala novac kao pomoć.
Da, a moja je mama shvatila da na tome može zaraditi.
Počela nas je krstiti dva-tri puta svake nedjelje.
Sjećam se da smo jednom došli već mokri.
Pastor će: „Zašto su mokri?”
Reče ona: „Gledaj svoja posla, žuri nam se.”
No crnačke crkve konačno su shvatile maminu muljažu
pa je morala ići u bjelačke.
Mogu vam reći da kad je mama otkrila bjelačke crkve,
bijelce i bjelačko grizodušje,
vaše je pretke izmuzla do kraja.
Mama bi se dovezla sa svojim Chevyjem iz 1964.
s nas petero na stražnjem sjedalu,
okrenula se i rekla nam: „Idemo izmusti lovu od bjelčića.
Pretvarajte se da ste robovi.”
Ondje smo znali skupiti puno love i mama je znala da čim dobije ček,
ide ravno kod svog dilera trave.
Voljela sam krštenja u bjelačkim crkvama jer su bili bolji prema meni.
Nakon krštenja, uvijek bi odveli sve dolje u smočnicu.
No u bjelačkim crkvama, svako bi dijete dobilo košaricu
i biralo što želi.
Mama bi nam rekla: „Sjebite ih.”
Cijelo smo vrijeme glumili robove.
U crnačkim se crkvama nisu tako ophodili prema nama.
Ondje su davali jednu košaricu po obitelji.
I ondje je uvijek bila ona rugoba sa sintetičkom vlasuljom
koja je stajala na vratima i odmjeravala nas.
„Nećeš se zahvaliti, crnjo? Uzet ću ti taj jebeni šećer."
A moja je mama bila povremeno hendikepirana.
Da, povremeno hendikepirana.
Imala je sjeban vrat.
Glava bi joj samo pala na stranu, a mi bismo je morali podići.
Uvijek smo morali biti blizu da joj dižemo glavu.
Ne znam koji joj je kurac bio s vratom, ali takav je otkad je poznajem.
Mrzila sam mamin vrat, ljudi.
Kao djeca se nismo smjeli igrati vani
jer smo uvijek morali dežurati uz njezinu glavu.
Jednom sam se s njom vozila.
Išle smo unovčiti ček socijalne pomoći.
Sestra bi uvijek sjedila straga, a ja sprijeda
da joj možemo podići glavu sa svih strana.
Dakle, išle smo unovčiti ček socijalne pomoći
i naišle na prugu.
Ona će: „Zbog ovog jebenog vlaka neću stići u prokletu banku.
Prestići ću ga.”
Sestra i ja pogledale smo se: „Neće.”
Ozbiljno, mama je u tom Chevyju iz 1964.
stisnula jebeni gas. Na prvoj tračnici, glava joj je samo pala prema natrag.
Viknula je: „Diži mi glavu, ide vlak!”
Sestra ju je svom snagom opalila po glavi.
No od udarca joj je glava odletjela u volan.
Podigla sam joj glavu, ali je nisam dobro namjestila
pa ju je sestra opet opalila.
Polako, ženo, nije ovo bejzbol.
Na kraju sam joj ja držala glavu.
Kad smo prešle prugu, pitala je: „Zašto ste me tako jako udarile?”
Glupačo, išao je vlak.
Nećemo poginuti zbog tvoje glave.
Želite li čuti nešto ludo?
Sestrin vrat je isti takav.
Ne serem. To se zove krivi vrat.
Možete to potražiti na interrnetu.
Od toga boluju još samo kokoši.
Ne znam je li to zbog one jebene piletine pečene u vražjem kaminu.
Sestra ima isti problem, ali njoj se glava spusti na rame.
A kad je digne, počne se trzati poput prskalice za vodu.
Jednom smo se moja kći i ja vozile s njom.
Dok je blebetala, digla je glavu
i ona joj je samo odjednom pala na rame.
Moja kći je zavrištala.
„Smiri se, koristi periferni vid. Vratit će se na mjesto.”
Tako nešto ne mogu izmisliti.
Kao klinka sam čula mamu kako telefonira s tetom.
Odnijela je telefon s dugim kabelom u drugu sobu,
zatvorila vrata i rekla: „Ženo, znaš kako dobro ja pušim kurac.”
Ja sam stajala na vratima i mislila si: „Laže.
Mama, ne laži. Tko će ti podići glavu ako padne?”
Kurac bi joj se zaglavio u ustima.
Odrasla sam u kući gdje se ilegalno pravio alkohol.
S djedom. Prodavao je rakiju i cigarete po komadu.
Bijelci, to znači jednu po jednu.
U toj smo kući kao djeca vidjeli svašta.
Od kockanja i prostitucije do pucnjava.
Nisu nas držali podalje ni od čega.
Najviše se sjećam dviju stvari.
Prvo: moja je mama obožavala kockati.
No prije kockanja bi uvijek skinula protezu za nogu
jer: „Noga koja visi poput mlohavog kurca donosi sreću.”
A i ako bi predaleko bacila kockice, dohvaćala ih je jebenom nogom.
Drugo: sjećam se svojeg ujaka Cecila.
Ujak Cecil sjedio bi pored ulaznih vrata i svima govorio isto:
„Mala, imaš dvije kovanice od pet centi? To je ukupno deset centi.”
Ali on bi popizdio kad bi mu netko dao kovanicu od deset centi.
Reći ću vam nešto o ujaku Cecilu:
ujak Cecil imao je napadaje,
bio je invalid i bio je retardiran.
Ne pizdite, objasnit ću vam zašto koristim riječ „retardiran”.
Rođen je 1932. godine. Ljudi tad nisu bili s posebnim potrebama,
nego retardirani, dobro?
Ljudi, molim vas da nemate predrasuda, dobro?
Ujak je imao dva-tri napadaja tjedno.
Mom je djedu to dosadilo pa je došao na sjajnu ideju.
Ako ujaku svake subote bude plaćao kurvu,
on će imati manje napadaja tijekom tjedna.
Dajte, ljudi. Pustite ujaka Cecila da jebe.
I njemu treba ljubavi.
Svake subote ja i sestra smo imale zadatak:
morale smo ga pripremiti za seks.
Začepite. Ovo je moja priča i ispričat ću je.
Ušle bismo u sobu,
a prostitutka s afro-grmom između nogu već bi ležala u krevetu.
Ako pokušate, možete to zamisliti.
„Kako ste, gđo Betty? Sad ćemo ga pripremiti za vas.”
Ujak bi se u kutu smješkao od uha do uha.
Prišle bismo mu, a on je uvijek imao dva remena
jer bi uvijek u džepovima imao pedeset dolara u kovanicama.
Skinule bismo mu hlače
a kad bi dotakle pod, zazveckale bi poput okova.
I, ne šalim se,
ujakov bi kurac iskočio van.
Imao je najveći neobrezani kurac koji sam ikad vidjela.
A nije ga mogao kontrolirati.
Puno puta bi nas taj višak kože opalio po glavi.
„Stani, ujače Cecile, glavić ti je suh.”
Odvele bismo ga do kreveta jer je bio invalid,
a meni je izgledalo kao da hoda poput klokana.
Ne brini, nećeš u pakao zbog ove priče, dušo.
Pomogle bismo mu da legne na prostitutku.
Znate, nije mogao kleknuti kao drugi ljudi
jer bi izgledao kao moj prijatelj Willy s leđa.
Mi bismo stale sa svake strane kreveta dok je on ležao na njoj.
Uhvatile bismo ga za gležnjeve i raširile mu noge.
I, bez šale, kurac bi mu odmah ušao u prostitutku.
Ali morale smo ga motivirati jer je bio retardiran
pa bismo mu vikale: „Zaskoči je, ujače Cecile!”
Gurnuo bi ga tri-četiri puta, a mi bismo rekle djedu:
„Djede, ujak straga skače po pici.
Možemo li dobiti 50 centi da odemo igrati Pacmana?”
No moram vam iskreno reći, to nije pomoglo ujaku s napadajima.
I dalje je imao dva-tri napadaja tjedno. Djed bi tad povikao:
„Jebemu, Cecil opet ima napadaj.
Donesite žlicu i gurnite mu je u usta.
Ali ne moju dobru žlicu da je ne uništi.
I stavite mu dva hladna Pepsija kraj glave jer će biti žedan kad se prestane tresti.”
Sjećam se da sam kao dijete mislila: „Ubit će tog čovjeka.
Ne bi trebao konzumirati toliko pičke i Pepsija.”
Ne znam koji ste kurac očekivali od mene.
Umro je dok mi je bilo 19 godina.
Razgovarala sam s bratom o tome kako će ga sahraniti.
Rekao je da ne zna,
a ja rekoh: „Ni ja jer će mu se noge podići u zrak poput mosta.”
Brat mi je rekao: „Glupa si.”
Rekoh: „Znam kako.” Brat: „Kako”?
Rekoh: „Logično je. Napravit će rupe s obje strane lijesa,
u njih mu ugurati stopala i spustiti mu noge.
Reče on:„ Glupa si k'o kurac.
Neće to učiniti.”
Pitah ga: „Nego što?” Reče on: „Logično je. Bio je invalid.
Poleći će ga na bok i staviti u lijes u obliku slova L.”
Ali nije tako bilo.
Zapravo su mu slomili noge i polegli ga ravno.
Sjebano je što je morao umrijeti da bi se uspravio.
Često mislim na ujaka Cecila
jer smo mu kao djeca često pomagale da jebe.
No prije par tjedana pomislila sam: „Bože, znaš što?
Toliko puta smo mu pomagale da jebe,
ali djed nam nijednom nije dao kondom za njega.”
Jebao ih je bez kondoma.
Kad se smješkao, mislili smo da je sretan
a vjerojatno je pokušavao reći: „Jebote, peče me kurac.”
Nešto ću vam reći. Odgojila sam četvero djece i tri grupe crack-djece
i u današnje vrijeme ne možeš ih spriječiti u dvije stvari:
da puše travu i da budu gej.
Obožavaju proizvode s kanabisom.
Imam sina starog 21 godinu koji se voli napušavati.
Kad se napuši, glup je do bola.
Došla sam kući u pol tri ujutro.
Mali je bio toliko napušen da me nije ni vidio.
Samo je stajao ondje s pregačom i kuharskom kapom.
Ne znam ni odakle mu te pizdarije.
Pred njim je na štednjaku bila tava s masti u kojoj su bila samo dva krilca.
On ih je okretao kao da kuha za cijelu obitelj.
Ljudi, ništa mu nisam rekla
dok nije počeo kidati jebene papirnate ubruse.
Rekla sam mu: „Stani malo, nije to neka jeftinjara.
To su oni što bolje upijaju.”
Oni što koštaju k'o Svetog Petra kajgana.
Meni je to samo znak koliko su moja djeca nezahvalna.
Kad sam ja odrastala, nije bilo papirnatih ubrusa.
Kad je moja mama pekla leđa i trtice, stavljala ih je na novine.
Znate li koliko sam puta uzela trtice i leđa s otisnutim naslovima iz novina?
Sinoć u Chicagu ubijeno devetoro ljudi.
Moram se iskaliti zbog takvih stvari,
ali i zbog nekih drugih. Moram biti iskrena jer volim sve.
Bjelkinje, stvarno vas jako volim,
ali morate se prestati ponašati kao crnci.
Bjelkinje, morate prestati kupovati crnačke usne.
Prevelike su za vaša jebena lica.
Uz crnačke usne trebate i afričke jagodice
jer su vam crnačke usne preteške za lice
i zbog toga vam visi koža i imate suhe oči.
Prestanite s tim!
Ne stoje vam dobro. Izgledaju kao natečena pička.
Moram vam reći da bijelci ne vole da im pušite s crnačkim usnama.
Bijelci na kurcu vole tanke usne.
Ne vole kad su usne veće od njihovog kurca.
Držite se onog što vam ide, a idu vam umjetne sise.
To si pravite već u osnovnoj školi.
Ako će netko sjebati umjetne sise, to su crnkinje
jer nam ista osoba pravi i frizuru i sise.
Vlasulje i sise za 89 dolara.
Ali reći ću vam što volim.
Volim kad bijelci posvajaju crnu djecu.
Mislim da je nešto najdivnije na svijetu
unijeti takvu raznolikost u svoj dom.
No moram vam reći
da se neki crnci naljute kad vide bijelce s crnom djecom.
Ja im na to kažem: „Začepi, ne poznaješ ga.”
Tvoju su ti djecu vjerojatno uzeli.
Priznajem, malo se uzrujam
kad vidim bjelkinje u trgovini s novom crnom djecom u kolicima
čije su usne toliko bijele i suhe kao da su se najela kokaina.
Ali ja sam crnkinja i majka i znam što treba učiniti s takvim djetetom.
Samo mu priđem i…
Obrišem ga.
To me navelo na razmišljanje. Pomislila sam:
bijelci uvijek posvajaju crnu djecu.
No da pitam nešto vas par bijelaca ovdje.
Ne napadam vas, ali recite mi. Jeste li primijetili
da mi nemamo posla s vašom djecom?
Ne zato što smo rasisti ili tako nešto.
Nemamo posla s bijelom djecom jer su preskupa.
Nećemo usvojiti bijelo dijete.
Morali bismo početi kupovati posebni losion.
Kakao maslac košta tri dolara.
Ne možeš tim masnim drekom namazati bijelo dijete i pustiti ga van na sunce.
Zapalilo bi se.
Tebe bi zatvorili zbog zločina iz mržnje
a samo si htio namazati malog bijelog Timmyja.
No pomislila sam: „Znaš što?
Kad bismo mi crnkinje počele usvajati više bijele djece,
riješile bismo problem u ovoj državi koji vlada navodno ne zna riješiti.”
A to su…
školske pucnjave.
Samo da utvrdimo: mi pucamo iz auta, a škole ne diramo.
Jer ne možeš pucati u školi ako ti je mama crnkinja.
Ona bi došla u školu i prekinula pucnjavu.
Mama crnkinja došla bi u jebenu školu s kapom na glavi,
tj. s omotanom glavom,
na sebi bi imala topić,
jebenu trenirku na kojoj bi joj preko guzice pisalo „sočna”
i prljave buce
i iz sveg bi glasa povikala „Charles Craig Treći mlađi!
Bolje ti je da mi ne trošiš jebene metke.
Misliš da meci padaju s neba?
Ti sebični bjelčiću.
Znala sam da ćeš napraviti neko sranje kad si jutros obukao jebeni baloner.
Sigurno nisi očekivao da ću pročitati onu usranu poruku koju si ostavio.”
Oni zapišu zašto ubijaju.
Ali želim da razmislite o ovom, crnci. Oni usvajaju našu jebenu djecu
i uvijek dobiju neko dobro dijete.
Kao u Priči o prvaku.
Ono kad krupni crnjo šeće ulicom,
pokupi ga bjelkinja i pretvori u slavnog igrača nogometa?
Samo želim reći: ne želite li i vi Eminema?
Onda požurite na dražbu bijele sirotinje.
Eto, izrekla sam to.
I ja ću otići na jednu i ponijeti hokejašku palicu.
Prići ću bijelom djetetu: „Bijeli, znaš li repati?
Da te čujem kako repaš „My Name Is”.
Neka pravi Slim Shady ustane.
Jebiga, ne znaš repati.
Znaš li igrati hokej?
Znaš li brzo voziti?
NASCAR.
Jedan će reći: „Ja igram košarku!”, a ja ću mu reći: „Sjedni i šuti.”
Niste dobri još od Larryja Birda.
Larry Bird, onaj bijeli Michael Jordan.
Dajte, dovraga, nismo baš toliko mladi.
Moja najstarija kći je lezbijka do bola.
Lizala bi svima prisutnima.
Neću vam lagati, moja kći više liže pičku nego sladoled.
Trebala sam znati da će biti drugačija
kad mi je žena lika koji me napumpao došla na vrata.
Pokucala je na vrata i tražila mene.
Javila sam se, a ona mi je rekla: „Znaj da spavaš s mojim mužem.”
To me sjebalo.
„Kako to mislite da spavam s vašim mužem? Prvo vam mora biti dečko,
dakle zapravo on vara mene.”
Rekla sam joj da mi je 13 godina, a ona je htjela da razgovaramo.
Izašla sam i razgovarale smo. Bile smo na uglu, ja trudna s njenim mužem.
Naišao je sladoledar.
Pitala me želim li sladoled, rekoh: „Da, bogme nam je vruće.”
Opustite se, ovo je smiješno.
Onda me je tražila da pobacim. Pomislila sam: „Za sladoled, kujo?”
Kupila mi je jedan jebeni sladoled. Mogla je barem kupiti cijelu kutiju.
Rekla sam „jebeš to” i zadržala bebu.
Sad se njen otac pravi da ne zna koliko sam bila mlađa.
Upoznali smo se kad sam imala 12. On je imao 21 i ženu.
Jebi se, gledaj svoja posla.
Sad me uvjerava: „Znaš da nisam znao da si tako mlada.”
Mislim si: „Crnjo, imaš amneziju?
Jer dolazio si po mene u osnovnu školu.
Mislio si da sam jebena kuharica?”
Bila sam jedina u osnovnoj čiji je dečko imao auto.
Govorila sam frendicama:
„Kad će se vaši dečki riješiti tih bicikala?”
A one meni: „Ne, nego taj starkelja treba prestati dolaziti po tebe.”
Zatrudnjela sam s 13, a trudove sam dobila s 14.
Probudila sam mamu jedno jutro oko četiri.
Rekla sam joj: „Mama, boli me trbuh.”
Ona se probudila iz dubokog sna,
ljuta, s batrljkom koji visi poput mlohavog kurca.
Počela je vrištati: „Ovdje se ne može ni spavati!”
Probudila je moju sestru
i rekla joj: „Diži se i idi do govornice”, jer nismo imali telefon,
„i zovi hitnu da je pokupe i da ja mogu natrag u krevet.”
Jebite se, ne osuđujte mamu. Nije joj se vozilo tu noć.
Sestra je otišla do govornice, nazvala hitnu i vratila se.
U roku od pet minuta, kucali su na vrata: „Je li se dijete rodilo?”
Rekoh: „Rodilo?”
Ta im je glupača rekla da je dijete već vani.
Otvorila sam i rekla: „Samo imam trudove.”
On će: „Možeš li hodati do vozila?” Rekoh: „Da.”
Odšetala sam do vozila i, bez šale,
kad je otvorio vrata, neki lik je već ležao na nosilima.
Rekao je da je odmah iza ugla netko uboden nožem u rame
i kad je stigao moj poziv, samo su produžili po mene.
No, s obzirom da je mene više boljelo, on se morao ustati da ja legnem.
Na putu do bolnice dobila sam trudove. On me primio za ruku
i rekao: „Diši, dušo.” Rekoh: „Tko si ti, jebote?”
Stigla sam u bolnicu i rodila djevojčicu tešku četiri kilograma.
Bit ću iskrena: nisam htjela imati jebeno dijete.
Samo sam željela imati lutku s pravim rodnim listom.
A taj mi je starkelja napravio dijete.
Dva sata nakon poroda, med. sestra mi je rekla: „Gospođo,
morate nahraniti dijete.”
Upitala sam: „S čim?”
Reče ona: „Sisom.” S 14 godina nisam znala ništa o dojenju
pa sam uzela cijelu sisu i stavila je kćeri na lice.
Skoro sam je ugušila.
Pogledala sam u sestru i rekla: „Mislim da ne voli sise.”
Ona me pitala: „Što to radiš? Moraš joj staviti bradavicu u usta.”
Zbunjeno sam rekla: „Aha, dobro.”
Stavila sam bradavicu u kćerina usta i počela je sisati kao luda.
Rekla sam sestri: „Sestro, ja ovo neću moći.”
Pitala me zašto, a ja sam rekla: „Jebote.
Ako mi ližeš sise, moraš me jebati.”
Moja kći još uvijek nije prestala lizati sise.
Moje dijete je gej zbog dojenja.
Apsolutno je gej. Svaki put kad je vidim, ima novu curu.
Svakoj kažem: „Ne očekuj puno, pojebat će te i ostaviti.
Odbacit će te k'o staru krpu.”
Kći mi kaže: „Mama, gledaj svoja posla.
Moja djevojka i ja idemo u trgovinu, čekaj nas ovdje.”
Sjedivši u njenoj kući, mislila sam si: „Moja kći je gej do bola.
Što li samo rade te dvije šuškave pičke?"
Kažem da su šuškave
jer kad se trljaju dvije crne vagine, to vjerojatno zvuči kao da gaziš po lišću.
Može malo i ovdje, gospodine?
Tako zvuči kad se ja ne obrijem dolje.
Odlučila sam zabadati nos pa sam otišla do njenog ormara.
Tada sam naučila da sve gej žene imaju istu stvar u ormaru,
na gornjoj polici s lijeve strane,
a to je kutija s kurcima.
Zajebavala sam se s tim i slučajno srušila kutiju
i svi ti kurci s usisnim kapicama ispali su iz kutije.
Pali su na pod od linoleuma
i počeli se njihati s jedne strane na drugu.
Poput onih velikih zračnih plesača.
Znate li kako je od linoleuma teško odlijepiti kurac s usisnom kapicom?
Nisam ih mogla samo povući, morala sam ih odvući do tepiha.
Poput leševa.
Gej do bola.
Jednom smo skupa išle na put u New York,
same. Nakon cjelodnevnog šopinga,
tražila sam ključeve u njenoj torbi.
S dna torbe, na zajedničkom putovanju,
izvukla sam njezin strap-on privezan na karate-pojas.
Pitala sam je: „Zašto si to ponijela na putovanje s majkom?”
Pogledala me je i rekla: „Mama, možda ću nekog trebati izjebati.”
Rekoh: „Ali same smo.
Zar ćeš si izjebati mamu?”
Od straha sam spavala otvorenih očiju.
Neće mene nitko iskoristiti s hladnom kitom.
Ne volim ni kad mi je hrana hladna.
Volim kad me topla jaja udaraju po guzici.
Jebote. Odrasla sam žena
i volim osjetiti muška muda kako mi se njišu između nogu.
Jedno znam kao roditelj gej djeteta: s njima morate razgovarati
kad vam to kažu.
Prvo što vam kažu je: „Gej sam od rođenja.”
Rekoh joj: „Slušaj, volim te i ne znam kako si postala gej,
ali ako ližeš pičku kao tvoj pravi tata, treba ti dati odličje!”
„Mama, neozbiljna si. Gej sam od rođenja.”
Rekoh: „Gle, nisi bila gej na ultrazvuku.”
Ni na jednoj slici ne radiš ovo.
Neću vam lagati, kao roditelj se zapitaš: „Kako je moje dijete postalo gej, jebote?”
Jesam li jela previše ljutog umaka?
Jesam li pala niz stube?
Je li me na izlasku liznula?
Ovo je bio crnjak, dat ću vam malo vremena.
Zapitaš se.
No mogu vam reći ovo.
Ja o svojem djetetu koje je gej mogu pričati što hoću,
ali to ne može činiti nitko drugi. To je moje dijete.
Hvala svim gej ljudima.
Neću lagati jer sam uvijek iskrena: kad je tek izašla iz ormara, bilo me sram.
Došla mi je frendica i rekla:
„Jao, Pat, kći ti je gej? Znam da te sram.
I mene bi bilo, znam kako ti je. Sigurno se užasno sramiš.”
Rekoh: „Kujo, tvoja kći je drolja.
Moja kći bar zna gdje joj je kurac:
na gornjoj polici s lijeve strane.”
Ako ništa niste naučili večeras, nadam se da ćete zapamtiti jedno:
naučite uzeti najgore što vam se dogodi
i pretvoriti to u šalu.
Jer ako se tome možete smijati, imate to pod kontrolom.
Jebe mi se ako ti je netko gurnuo palac u šupak dok si bio dijete.
Ako ga nije gurnuo preduboko, ti si pobijedio.
Atlanta, puno vam hvala. Ja sam Ms. Pat.
Hvala vam.
Prijevod titlova: Ivana Kuzmić