Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN NETFLIX-DOKUMENTÄR
På den här platsen betyder familjen allt.
Det är banden inom flocken,
gruppen,
och hjorden…
…som gör att dess medlemmar lyckas.
På ingen annan plats prövas banden mer än i den väldiga Kalahariöknen.
Här formas familjer av tappra mödrar…
…visa äldsten.…
…och ihärdiga uppstickare.
Alla dras till den jättelika oasen mitt i öknens hjärta.
Okavangodeltat.
Det är hemvist för fler vilda djur än några andra våtmarker i världen…
…och upplever de extremaste årstidsväxlingarna på planeten.
Genom det stundande årets kaos och vedermödor…
…kommer öden att sammanflätas och otroliga band kommer att knytas.
Inte bara inom familjer, utan mellan familjer.
Och rentav med själva platsen.
För en tvåårig lejonhona kommer familjens styrka från flocken.
Hon och hennes systrar kontrollerar det här reviret.
Deras ledarhane är den regerande krigarkonungen.
Men i deltat kan förändringar ske utan förvarning
och kullkasta en familjs lugna tillvaro.
Flockens svaga punkt är självaste kungen.
Åratal av strider för att försvara familj och revir har tagit ut sin rätt.
Hans svaghet utsätter lejonhonan för fara.
Och det är ett tillfälle för två ambitiösa unga hanar.
Den gamle krigaren markerar revir.
Men han är bräcklig.
Och i numerärt underläge.
Varje år i Okavango innebär en ny och farlig resa.
Men för lejonhonan blir det här året det mest ovissa som hon har upplevt.
Alla familjer hanterar svårigheterna som deltat medför på sitt eget sätt.
En flock med afrikanska vildhundar, 24 stycken.
Deras styrka är tack vare deras utmärkta ledare, alfahonan.
Hon har tränat dem att tänka och jaga som en enhet.
Och sörja för alla.
Men honan är dräktig.
Hennes flock förlorar sin ledare
samtidigt som deltat står inför sina största omvälvningar.
Det är maj.
Kalahariöknen upplever den värsta torkan på årtionden.
Tusentals djur flyr från dess torra utkanter
och vandrar i flera veckor.
Alla lockas hit av ett enda skäl.
Vatten.
Regnet som föll för fyra månader sedan i det angolanska höglandet i norr
har äntligen tagit sig genom Kalahari och ner till slätterna i deltat.
Över nio biljoner liter färskvatten får den vidsträckta öknen att svämma över.
Och det skapar planetens största oas.
I dess kölvatten kommer stora hjordar.
De sällar sig till året runt-borna.
Alla spelar en roll i att forma och bevara platsen.
Till och med en sex månader gammal elefant som är här för första gången.
Hon har aldrig sett så mycket vatten.
Och föda.
Med oändliga flodslätter att beta sig igenom
blir elefanter deltats naturliga skötare.
De rycker upp långt mer än de kan äta.
Men överdriven rensning kan täppa till vattenvägar
och stoppa vattenflödet.
Det som trädgårdsskötarna täpper till ser flodhästar till att rasera.
I stället för att simma går de på tå längs botten.
Och i kölvattnet skapas leder som är breda nog för flodhästar.
De förbinder floder till vattensamlingar, och vattensamlingar till flodslätter.
Det gör att vattnet kan rinna vidare och få hela deltat att frodas.
Men översvämningen är inte positiv för alla.
För lejonhonan betyder det att jaktmarkerna minskar.
Och den gamle krigarkonungen har gått upp i rök.
Vare sig han har flytt eller blivit dödad,
så har de unga inkräktarna tagit över tronen.
Bara lejonhonor i fertil ålder får stanna kvar.
Och hon är inte en av dem.
För de nya hannarna är hon bara en till mun att mätta,
med lite att bidra med.
Fördriven och ensam behöver hon all sin skicklighet för att överleva.
Alfahonan har inte lämnat hemmet på flera veckor.
För vem skulle lämna de här busungarna?
Hennes fyra veckor gamla ungar ger sig ut för första gången.
Alla 14 stycken.
Hon kan inte jaga själv och måste förlita sig på flocken
för att få köttet hon behöver för att producera mjölk.
Men sysslorna i hemmet tar aldrig slut.
Göra rent hålan…
…tre veckor av fästingar och loppor…
…bara för att börja om från början igen.
Hennes flock patrullerar.
Utan dess ledare.
Och flodvattnet sinkar dem.
Lechwevattenbockar.
En enda räcker till föda för hela flocken.
Med breda hovar och starka ben flyger de genom vattnet.
Utan alfahonans ledarskap följer flocken efter in i djupare vatten.
Det är lönlöst.
Men då…
En ensam impala.
Han saknar lechwens paddelaktiga hovar och långa ben.
De jobbar fort för att undvika konkurrenter.
Flocken dödar ofta de svaga och skadade i en grupp.
De är enklare byten, och en fördel är att det minskar sjukdomar i hjordar.
Jägarna levererar måltider på säkraste möjliga sätt.
I sina magar.
Tills ungarna själva kan jaga får de äta först.
Generositet är flockens grundprincip.
Men det är inte lätt att lära sig att dela.
Att återvända hem med sin första köttbit är det bästa man kan tänka sig.
När vattenståndet är som högst blir Okavango ett riktigt paradis.
Vattendjur från kringliggande floder och träsk ynglar av sig på grässlätterna.
Grenar och träd som har slagits omkull av elefanter skapar skyddade yngelplatser.
När översvämningen når sin kulmen blir deltat dubbelt så stort,
och höga och torra platser blir rena gräddhyllan.
Fikonträden är utmärkta boplatser
för en förbluffande mångfald av fiskätande fåglar.
För de här familjerna handlar det mindre om var man bygger, utan vad man bygger.
Bara de bästa byggmaterialen duger.
Om man inte hittar exakt det man letar efter…
…kan man stjäla från grannar.
De kan alltid stjäla tillbaka det.
Äntligen är boet redo för deras käraste dyrgripar.
De vänds med varsamhet…
…och skyddas mot den stekheta solen.
Äggskal? Snäckskal.
Han är förstagångspappa.
Alla skyndar för att föda upp sina ungar innan vattennivån sjunker…
…och nästena förlorar sin skyddade ömiljö.
Lejonhonan har haft svårt att få ett byte.
När det är torrare är en rörbock eller lechwe en säker satsning.
Men inte under en översvämning, och på egen hand.
Och hon har utmanare.
Dags att ta sig an rivalerna.
Det är rena maktdemonstrationen. Hon äter inte kadavret.
Flocken gör bäst i att inte pröva hennes tålamod igen.
I september stiger temperaturen och vattennivån börjar sjunka.
De krympande vattensamlingarna kryllar av fisk.
Perfekt tajming.
De vuxna sätter i gång…
…med att mata sina rara små monster.
Nya vattensamlingar bildas dagligen när vattnet sjunker.
Alla har sin egen speciella teknik som passar för deras näbbar.
Pelikaner föredrar fisknät.
Gråfiskare…
…använder störtbombningstekniken.
Gapnäbbsstorkar har fulländat snäckplockningen.
Och den teatraliska svarthägern
använder capen för att imitera skuggplatser där fiskar söker tillflykt.
Bravo.
Olika tillvägagångssätt med samma syfte.
Att göra sina ungar starka så fort som möjligt.
Pelikanungar är allra glupskast.
De behöver föda upp till 30 gånger om dagen.
De outtröttliga vuxna vet familjelivets gyllene regel i deltat.
Ju starkare ungar, desto större överlevnadschans.
När vattennivån sjunker,
och ökenvärmen stiger,
torkar jaktmarker ut.
Maktbalansen återgår till rovdjurens fördel.
Men på egen hand är lejonhonans jaktlycka ändå på farligt låg nivå.
Hon blir svagare för varje dag.
För att göra saken ännu mer komplicerad har hon blivit brunstig.
Hennes doft når alla lejon i trakten.
Även dem som hon helst vill undvika.
De unga hanarna som krossade hennes familj.
Men eftersom jaktmarkerna öppnar upp sig lockas en ännu större hane till området.
Hans mörka man och djupa vrål visar att han är i sin krafts dagar.
Det är riskabelt.
Men om de samarbetar kan han ge skydd och jakthjälp.
Hennes nya allians är kortlivad.
Främlingen drar vidare efter några få dagar.
Hon är återigen ensam.
Men nu är hon dräktig.
Hon jagar inte bara för sin egen skull nu.
Alla familjer i deltat har ett nära band till årstidernas rytm och växlingar.
Vattnet sjunker kraftigt och förvandlas till gyttja.
Skoj för en kalv.
Men det visar att hjorden borde vandra vidare.
När torrperioden börjar måste hjordarna ta vara på betet som finns kvar.
Hon lär sig genom att iaktta.
Men vissa saker har hon inte fulländat än.
Till exempel att vara uppmärksam, så att hon inte lämnas kvar.
Hon leds till en speciell plats.
En klunga med palmer.
De trivs där salter är kvar när vattnet har avdunstat.
Och frukterna längst upp fullkomligt dyrkas av elefanterna.
Att samla godsaker på den höjden klarar bara en fyra ton tung tjur.
Varje skakning får hundratals frukter att falla.
Det räcker åt alla.
Den viktiga måltiden är inte bara åt den här familjen och inte bara i dag.
Elefanter är de främsta spridarna av palmfrön.
Kalvens stamfäder lämnade kvar den här frukten.
Nu ska hon göra detsamma för sina ättlingar.
Hjorden bär med sig fröna i många mil.
Där de lägger sin spillning kan fröna slå rot.
Ännu ett av hjordens viktiga bidrag till deltat.
Det blir deras sista ordentliga måltid.
Hädanefter styr den minskande tillgången på föda och vatten vartenda steg.
Vildhundarna har klarat översvämningen, men inte helt välbehållna.
En flockmedlem har blivit dödad,
och de bästa jägarna har övergivit alfan och hennes ungar.
För många nya munnar att mätta och för lite föda.
Det är dags för gröngölingarna att lämna boet och leta efter föda.
Valparnas första stora äventyr.
Deras första patrullering med vuxna.
Men de är hinder snarare än hjälp.
Deras små ben klarar av upp till 15 km per dag.
Alfan måste bygga upp ett effektivt jaktlag igen…
…och lära ungarna hur man jagar som flock.
Den sjunkande vattennivån har skapat perfekta förhållanden för en riktig plåga.
Gräshoppor.
Värmen som ökar triggar i gång en masskläckning.
Tio miljoner glupska munnar slukar den uttorkade växtligheten.
Uråldriga termitstackar tycks vara de enda som är immuna
mot de väldiga krafterna som är i rörelse i deltat.
Det är oktober.
På två korta månader har torkan förvandlat ett prunkande paradis
till en karg ödemark.
Alla hjordar letar efter vatten där de kan hitta den.
De är lätta byten för de två unga hanarna.
De växer sig större och starkare för varje dag.
De följer bufflarnas varje steg.
Lejonhonan spårar samma hjordar och måste hålla avstånd till hanarna.
På grund av sin dräktighet är hon i desperat behov av föda.
Men att döda en stor buffel på egen hand är näst intill omöjligt.
I bästa fall kan hon plocka rester som hanarna lämnar efter sig,
för att få i sig så pass mycket att hon överlever.
Alla hjordar och rovdjur drivs ihop av torkan
och samlas i hjärtat av deltat, där de sista vattenkällorna finns.
Kalven och hennes hjord måste vandra allt längre för varje dag.
De har dålig syn, men tack vare utmärkt hörsel och luktsinne
kan elefanter uppfatta faror på flera mils håll.
Nilkrokodiler.
Vissa kan bli sex meter långa och väga 750 kilo.
Men de flesta är små, bara någon meter lång.
De äldre elefanterna visar hur man tar sig till vattnet,
genom att ta sig igenom den märkliga hinderbanan.
Äntligen.
Om man inte kan hantera snabeln än, kan man alltid dricka med ansiktet.
Kalven lär sig…
…den hårda vägen.
Det här vattenhålet är hjordens räddare.
Elefanter använder den också för att skydda huden mot solen.
Gyttjan kyler ner deras överhettade kroppar när den torkar.
Dammet lägger sig i hudveck och fåror och fungerar som solskydd.
Det här är en eftertraktad plats.
Men hjorden vill inte lämna sitt gyttjebad riktigt än.
Det är mödosamt att lära valparna nya saker.
Att ge sig på en mätt gam måste vara en bra läxa i…något.
En ensam hyena…
…är föremål för en allvarligare lektion.
Att pröva stressnivån hjälper dem att förbereda för framtida konfrontationer
med rivaler.
Men de har den viktigaste läxan kvar.
Konsten…
…att jaga.
Alfan är tillbaka som ledare.
Hon ser till att flocken driver ner bytena i den tjocka gyttjan,
för att sinka dem.
Hennes handledning får resultat.
De lär sig vilka de ska ge sig på.
Och vilka de ska låta bli.
Flocken blir klokare och mer sammansvetsad för varje dag.
I slutat av oktober har temperaturen stigit till hela 45 grader Celsius.
Inte en enda droppe har fallit.
På senare år har torrperioden blivit allt längre, och värmen allt värre.
Årets torka börjar bli århundradets värsta.
Varje dag är en kamp för att hitta vatten för att hålla hela hjorden vid liv.
Kalven och hennes mamma behöver det allra mest.
Hon är fast på de här markerna,
som för ett fåtal månader sedan gav henne så mycket.
Hennes överlevnad ligger helt i händerna på den kloka gamla ledaren.
Hjordens matriark.
Hon har vandrat på de här stigarna sedan hon var en ung kalv.
Hennes hjärna innehåller minnen från en uråldrig inre karta
över var de sista vattensamlingarna kan finnas.
Familjen är inte bara hjorden.
Familjen är minnet.
Det är det som utgör skillnaden mellan liv och död.
Familjens kunskap leder till ett av de sista vattenhålen i hela deltat.
Varenda grumliga droppe räddar liv.
Men minstingen lyckas inte få i sig vatten.
Så hon får ge sig ner i vattnet.
Det är inte lika lätt att ta sig ur.
För en klumpig kalv är en kärleksfull familj hennes största styrka.
Det finns ingen tid att förlora. De behöver mer vatten.
Så de jagar stormar för att hitta det.
Äntligen börjar moln att samlas.
Gigantiska stormar.
Elefanter kan höra åskans låga frekvenser
och känna av oväder upp till 200 kilometer bort.
Men i ett område som har gått sju månader utan knappt en regndroppe
är det knastertorra gräset en tickande bomb.
De vuxna i hjorden har sett bränder förr.
Varje år brinner upp till 4 000 kvadratkilometer av deltat.
De vet att de ska hålla ihop när de tar sig förbi lågorna.
Bränderna är förödande.
Men inte allt ödeläggs.
Betandet har minskat tillgängligt bränsle.
Och de svedda områdena skapar nya fåror för nästa års översvämningar.
Deltat har alltid hittat sätt att läka,
för dess invånare upphör inte att bidra.
Äntligen klarnar himlen.
Den värsta torkan i mannaminne upphör till sist.
Under de kommande fem månaderna faller en halvmeter regn här.
Mark som har blivit bränd kommer till liv igen.
Hjordarna slipper sina vattenhål.
Och rovdjuren sprider ut sig.
Betesdjuren tvingas röra på sig,
vilket ger nya skott en chans och förhindrar att områden blir utarmade.
Balansen…
…upprätthålls.
Och med regnets ankomst…
…kommer fyra nya ungar.
Grönskan för med sig en babyboom.
Hon flyttar runt sina ungar regelbundet…
…så att doften inte lockar dit fiender.
Men den senaste flytten har inte gått obemärkt förbi.
De unga hanarna följer i deras spår.
De tolererar inte en annan hanes ungar.
Hon är hälften så stor som dem och i numerärt underläge.
De är fångna.
Hennes instinkt är att leda ungarna i säkerhet.
Men ungarna anar inte vilka motståndarna är.
Hon har tappat bort en unge.
Hon är villig att kämpa in i döden för familjen.
Men hanarna vill inte riskera fler skador.
Tack vare mammans mod har tre av ungarna överlevt.
Hon kan inte vila länge.
Hon är allt de har.
För vildhundarna leker livet igen.
Deras mamma har klarat av sitt livs största utmaning.
Hon har lett en halverad flock genom en vådlig torka
och förvandlat ett gäng okunniga gröngölingar
till ett flitigt och framgångsrikt team.
En fullständig comeback.
Den modiga lilla kalven har betat av första året i deltat.
Hon har själv bidragit till dess bevarande…
…genom varje vassblad hon har trampat ner och varje palmfrö hon har lämnat kvar.
Om hon överlever 30 eller 40 år till av allt extremare ytterligheter,
bränder, översvämningar, svält…
…så blir hon till slut matriark
och för vidare allt hon har lärt sig till nästa generation.
Vid fyra månaders ålder
blir lejonhonans ungar starkare och skickligare för varje dag.
Helt på egen hand har hon hållit dem mätta.
Deras lekar är livsläxor.
De lär sig fånga byten såsom deras mamma gör.
Hon förlorade det som var allra viktigast.
Men nu har hon en egen liten flock.
Hennes ungar lär sig snart hur viktig familjen är.
Bara en av de många familjerna vars existens bevarar platsen.
De här djuren fortsätter att anpassa sig, så gott de kan…
…till de växande hoten de möter.
Världen klimat förändras…
…och blir allt mer fientligt och extremt.
Det viktigaste verktyget i kampen för överlevnad är varandra.
För deras öden hänger samman med den väldiga vildmarken.
Det magnifika, ständigt föränderliga Okavangodeltat.
Undertexter: Dann Ling