Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Достатньо гаряче?
Вона все перепробувала.
А як тобі погляди, які на неї кидали…
Нас усіх цікавило…
Дівчинці так не годиться.
…більше давати тобі гроші…
-Поглянь на це так… -Як на мене, усе просто.
Я мушу триматися подалі…
Мабуть, усе місто вийшло на вулиці.
Літній розпродаж. Нью-йоркці люблять знижки.
Це правда.
Зайдімо в іграшковий, сховаємося від спеки.
Куплю племінниці ляльку, бо не відчепиться.
Вона хоче якусь особливу? У них є з волоссям, яке можна заплітати.
-Може, їй сподобається. Не знаю. -Таксі!
Ось так, значно краще.
Поглянь на цю шоколадненьку.
-Їй сподобається. -Ні.
Єдині кольорові, яких вона бачила, працювали в нас.
Ні, нічого, пані. Таке буває.
-Лишенько. -Тримайте.
-Візьміть. -Дякую.
Яка приємна пані.
Тримайте. Дякую вам.
Мамо, я хочу цю.
У вас є книга з замальовками «Матінка Гуска»?
Продали.
Я все місто оббігала. Мій син не хоче нічого іншого.
Спробуйте за кілька тижнів. Може, пощастить.
-У нього завтра день народження. -Що ж, іншим разом.
-Дякую. -Пробачте.
Скільки це коштує?
Пане, з вами все добре?
Допоможіть. Я…
Він упав. Ви мене чуєте?
З вами все гаразд?
-Що сталося? -Я не знаю.
З ним усе добре?
Це все спека. Я й сам ледь тримаюся.
Так.
Хочу чаю. У голові паморочиться.
«Дрейтон», пані? Кажуть, там зараз прохолодно.
Було б чудово.
Таксі!
Відвезіть його в лікарню.
ГОТЕЛЬ «ДРЕЙТОН»
Дякую.
Добрий день.
Офіціант зараз підійде.
Припини.
-Зараз? -Так, зараз.
Ти задоволений?
До зустрічі.
Не затримуйся. Я візьму ще.
Постараюся.
-З тобою все буде добре? -Звісно.
Я сидітиму тут і насолоджуватимуся прохолодою.
-Гаразд. -Добре.
-Я вже мушу… -Мусиш.
Ми двоє закоханих не в шлюбі.
Незабаром будемо.
Вони думають, що ми одружені.
Пробачте. Я не хотіла витріщатися. Але, здається, я вас знаю.
Боюся, ви помиляєтеся.
Ні. Звісно, я тебе знаю, Ріні.
Ти анітрохи не змінилася. Тебе й досі називають Ріні?
Так, хоч мене вже давно ніхто так не називав.
Ти мене не впізнаєш?
Правда, Ріні?
Я не пригадую…
Клер?
Саме так.
Клер Кендрі?
Не тікай.
Залишся, давай поговоримо.
Я рада, що зустріла тебе. Неймовірна удача.
Несподівано, так.
Якби не засміялася, не впізнала б тебе.
-Ти змінилася. -Минуло щонайменше 12 років.
Нещодавно я мало не зайшла в будинок твого батька.
Я часто про тебе думала.
-Правда? -Звісно.
Відколи я тут, я сподівалася когось зустріти.
Особливо тебе. І ось ти тут.
Упевнена, ти про мене не згадувала.
Ну…
Розказуй.
Я хочу знати все. Чоловік? Діти?
Так. Двоє хлопців. А в тебе?
Дівчинка. Марджері. Моє янголятко.
Мій чоловік Джон тут по роботі.
Банківські справи. У таку спеку!
Це був твій чоловік?
Ми тут уже тиждень після Чикаго. Там наш дім.
Хоча тут я пригадала, що таке справжній дім.
Поки я тут, ми зможемо бачитися, правда?
Я не знаю… тобто…
Просто я…
Я досі живу в Гарлемі.
Я рідко буваю в цій частині міста.
Як сумно.
Може, я навідаюся до тебе в Гарлем… Познайомлюся з хлопцями.
Ми тут часто буваємо. Якщо все пройде добре, Джон упевнений, що ми переїдемо.
Я мрію повернутися, Ріні.
Звісно.
Клер…
а він…
Знає?
Ходімо до мене в номер, там і поговоримо.
Офіціанте!
Не витримую цієї спеки! Мушу перевдягтися.
Джон скоро повернеться.
А я вся спітніла.
Тут гарно.
Я знайшла Ґерт Джонсон у телефонній книзі. Тепер Ґертруд Мартін.
Вийшла за Фреда. Пам'ятаєш?
Так, я вже сто років не бачила Фреда.
У них близнята. Правда, чудово?
Хлопчики. Я б хотіла хлопчиків.
Але більше не ризикну.
Я страшенно боялася, що Марджері буде темношкірою.
Мої темношкірі.
-А твій чоловік… -Він…
Він не зміг би вдавати з себе білого, якщо ти про це.
Я думала…
Ну що ж.
Допоможеш?
Хай там як, але вона біла.
-Ти ніколи не думала? -Що?
Ніколи не думала вдавати з себе білу?
Ні, а навіщо?
Іноді це зручно. Але ні.
Я маю все, чого хотіла.
Хіба що більше грошей не завадило б.
Звісно. Усі цього хочуть — трохи більше грошей.
Мати гроші надзвичайно приємно.
Власне, якщо все зважити, воно того варте.
Я мушу йти, Клер.
Не хочу, щоб Джон…
О ні, Ріні.
Залишся ще на трохи. Будь ласка, скажи, що залишишся.
Стривай! Я все зіпсувала.
Дай мені хвилинку, і я замовлю щось поїсти.
Гаразд.
Про що думаєш, Ріні?
Тобі цікаво, так?
Можеш питати що завгодно.
Що ти йому розповіла… про свою сім'ю?
У мене з цим не було особливих проблем.
Після смерті тата мене забрали тітки й дали мені свого роду дім.
Дуже білі. Дуже шановані. Дуже релігійні.
Невдовзі я зустріла Джона.
А коли мені виповнилося 18, і це стало законно, ми одружилися…
І поїхали назавжди.
Ти щаслива?
Звісно, Ріні.
Як ти й казала, я маю все, чого хотіла.
Пробач, Клер, це було грубо.
Звісно, ти щаслива.
Поглянь на себе.
-А твоя дочка? -Марджері? Вона янгол.
Восени Джон хоче віддати її в швейцарську школу-інтернат.
Вона отримає хорошу освіту, на відміну від нас.
Обслуговування номерів.
Ми хочемо тістечок. Найкрасивіших.
Скажіть, який чай у вас зійде за французьке шампанське?
Я жартую!
Так, нам графин холодного чаю у келихах для шампанського.
Ми святкуємо.
-Досить, дякую. -Ще трохи, ти майже нічого не випила.
-Ніг? -Джоне, любий!
Я зустріла свою давню подругу зі школи.
Айрін Вестовер. Айрін, це мій чоловік, Джон Белл'ю.
Радий знайомству, пані Вестовер.
Власне, я пані Редфілд.
Аякже, я і забула спитати.
Перепрошую, що завадив.
Наллєш мені, кохана?
-Прошу. -Дякую.
То що? За давніх друзів?
-За давніх друзів! -За давніх друзів.
-Чула, як мене назвав Джон, Ріні? -Клер, будь ласка.
Ні, давай, розкажи їй.
Це дурня.
Коли ми одружилися, ця жінка була білою, наче лілія.
Але з роками стає все темнішою.
І я їй сказав: «Якщо не пильнуватимеш, якось прокинешся вранці
і побачиш, що стала нігеркою».
Так, і відтоді вона «Ніг».
Смішно!
Це дурниці.
Ні, це… Це…
Це смішно.
Господи, Джоне!
Після стількох років
хіба важливо, якщо я на пару відсотків кольорова?
Ти можеш темніти скільки завгодно.
Бо ти ж не кольорова.
Вам не подобаються негри, пане Белл'ю?
Ні, зовсім ні. Я їх ненавиджу.
Але не так, як Ніг, хоч і намагається стати однією з них.
Вона не підпускає їх до себе, навіть покоївок.
Правда?
Ви знаєте якихось негрів?
Ні, але знаю людей, які знають.
І я читаю про них у газетах.
Це просто жах. Пограбування, убивства.
Дуже сумно.
Джоне, Ріні не хоче слухати про твої болючі теми.
Пробачте. Я не хотів набридати.
Ви живете поруч?
Майже.
Нью-Йорк — чудове місто.
Місто майбутнього.
-Ким працює ваш чоловік? -Він лікар.
-У лікарів цікаве життя. -Так. Важке. І стресове.
Дружина теж, мабуть, у постійному стресі. Усі ці пацієнтки.
Джоне, коханий, не починай! Ще чаю, Ріні?
Я вже й так забрала в тебе стільки часу.
Але ми щойно зустрілися!
-Дякую за чай, Клер. -Я вас проведу.
Ріні.
-Сподіваюся, ще побачимося. -До побачення, пані Редфілд.
-Радий знайомству. -До побачення, Клер.
-Добрий вечір, Лансе. -Вітаю.
Де ти була?
Шукала ту кляту книгу.
-Вони їли? -Здається.
Хотів укласти їх спати, але…
-Але сам заснув. -Очевидно.
Я досі сплю?
Лови!
Пасуй.
Ходи сюди.
-Я думав, ти вже навчився. -Іноді ще забуваю.
Гаразд, десять хвилин.
-Лови м'яч. -Я не хочу.
Не загуби.
Мені нудно, пограйся зі мною.
Дай мені спокій.
Чорт!
-Упіймав! -Чорт!
Браяне, чому ти підкрадаєшся?
Стеж за словами!
Їм пора в школу.
А я не встигну на виклик, якщо доведеться підвозити тебе.
-Хлопці, ходіть сюди. -Айрін?
Так, ходіть негайно.
Пробач, коханий.
Я замислилася. Молодший стає схожий на тебе.
Йому не зарано в школу? Ми забуваємо, що він ще малий.
Не хвилюйся за цих хлопців.
Усе добре. Вони сильні й здорові.
Мабуть.
Боюся, що він набереться дивних ідей від старших хлопців.
«Дивних»? Ти про що?
Я про те, про що думають юнаки.
Ти про секс?
Так. Жарти. І все таке.
Якщо секс не жарт, тоді що?
-Що тоді жарт? -Будь серйознішим.
Ти готова?
Ні, їдь, я поїду на автобусі.
-Забрати тебе? -Так, з друкарні.
Треба подбати про рекламки й квитки на танці.
Вони повинні тобі платити.
Якщо платитимуть, це не буде благодійністю.
-Збирайтеся, хлопці. -Готові?
-Блискавка! -Не впіймаєш!
-Повернись. -Ти готовий?
-Я швидкий. -Ходімо.
-Ідіть, хлопці. -Молодший.
-Я не хочу йти! -Боюся, треба.
Бувай, мамо.
-Я швидкий! Не впіймаєш. -Повернись.
КЛЕР БЕЛЛ'Ю ПОШТАМТ, НЬЮ-ЙОРК
Грейпфрутовий сік, пані?
Дякую.
Мій капелюх.
Пані Редфілд, ви забули.
Дякую.
ДРУКАРНЯ Й КАНЦТОВАРИ
Сісти за кермо?
Так, звісно.
Усе готово?
Ще місяць, а всі квитки продані, крім тих, що продаватимуть на місці.
-Я і сам світу божого не бачу. -Тобі не холодно?
Ні, залиш, якщо не холодно.
Це місто!
Я починаю ненавидіти хворих.
Дурних родичів, які заважають, брудні, смердючі кімнати…
Облиш, це просто важкий день.
Ти не серйозно. Ти допомагаєш хворим.
-Не будемо про це. -Ти сам почав.
-Опусти вікно. -Я думав, тобі холодно.
Я не можу дихати. Опусти вікно.
Я знаю, ти думаєш, що деінде нам буде легше.
У Південній Америці, до прикладу. Я згідна. Нам слід поїхати за кордон.
Ненадовго, звісно, але коли хлопці підуть…
-Відвідаємо Бразилію. -Відвідаємо?
А ще я думала про європейську школу для Молодшого.
Ти розбестиш хлопця.
Тед потребує твоєї уваги,
і я не дозволю тобі віддати Молодшого в якусь пристойну початкову школу,
бо в цій він начебто почує зайве.
Що швидше він почує про секс, то краще. Якщо зрозуміє, що це великий жарт.
Найбільший у світі.
-Що це має означати? -Нічого.
Я втомився грати другу скрипку
з твоєю безцінною Лігою негрів, і все.
Може, облагодієш цього негра?
Не зараз. Люди дивляться.
Що це?
-Лист від Клер Белл'ю. -Клер Белл'ю?
Тієї жінки з Чикаго, яку ти зустріла?
Ви побачитеся знову?
Я не відкривала конверта.
-На ньому штемпель Нью-Йорка. -Знаю.
-Мабуть, вони переїхали сюди. -Браяне, я не хочу її бачити.
Я думав, у школі ви дружили.
Браяне, коханий, я не ідіотка й розумію,
якщо чоловік називає мене сам знаєш як, винен він,
але якщо я дозволю зробити це знову, винна я.
Звісно.
Можна?
«Мені так самотньо, так самотньо…
Я дуже хочу побачити тебе ще раз».
-Не глузуй з неї. Так нечесно. -Я просто читаю.
Добре.
«Ти й не уявляєш, яке в мене порожнє життя.
Увесь час я бачу яскраві картинки з іншого життя,
якого я так прагнула позбутися».
Облиш. Це смішно! Вона драматизує.
«Можливо, люба Ріні,
твій шлях розумніший і значно щасливіший».
Це лестить. «Розумніший». Наче щось здатне виправити приниження…
Чекай, це ще не все.
«Я б не відчула такого дикого бажання…
якби не наша зустріч».
Це нечувано.
Звинувачує тебе.
«Дике бажання».
Не йди їй на поступки.
Чого ти так сердишся?
-Чоловік не тебе назвав… -Ні, але міг.
Це практично те саме.
Тут є і кумедна сторона, визнай.
Ні, не визнаю.
Це не смішно, це відразливо.
Айрін, облиш. Це нормально. Вони завжди повертаються.
Стільки зусиль заради цього. Навіщо їм повертатися?
Якби я знав, то знав би, що таке раса.
Я думала, вони задоволені, що тепер білі.
Маячня! Хто взагалі чимось задоволений?
Я.
Задоволена.
Я.
-Ходімо. Чекай, Молодший! -Швидше, хлопці.
-Книжки. -Бувай, мамо.
Бувай, мамо.
Бувайте.
Я принесла ямс, а курку залиш на завтра.
Так, пані.
-Ти прибрала в кімнаті хлопців? -Ще ні.
Поквапся. Вони скоро повернуться, тоді вже не зможеш.
Вам щось дати?
Ні, я сама візьму.
Дім Редфілдів.
Так, слухаю.
Це пан Вентворт.
Алло. Так, Х'ю…
Добре, а ти?
Усі до одного, чесно. Я знаю…
Чекай, я віддам свій Б'янці. Мені й так не треба.
Ні, я серйозно.
Треба було раніше віддати, я буду зайнята…
Якщо Браян зможе присісти час від часу…
Чудово. Вітання Б'янці.
Так, я цим займуся. До завтра, Х'ю.
Бувай.
Боже милостивий, у тебе гарний вигляд, Клер.
Ти не збиралася мені відповідати, Ріні?
Я щодня ходила на ту кляту пошту.
Вони, мабуть, думали, що в мене роман і чоловік мене кинув.
-Клер, я… -Ну…
Зрештою я зрозуміла, що ти не відписала й не мала наміру.
Я намагалася забути, але не змогла.
Я мусила знати чому.
Тому й прийшла.
Чому ти мені не писала, Ріні?
Розумієш…
Просто…
Я постійно думаю, що…
що ти не мала…
Не повинна була приходити.
-Тобто ти не хочеш мене бачити. -Ні.
Ти не повинна так ризикувати.
Це жахливо нерозумно, і ти маєш розуміти, що…
це неправильно.
Ріні, ти неперевершена. Неправильно?
-Це небезпечно. -Небезпечно?
Приходити сюди. Зважаючи на ставлення пана Белл'ю.
Звісно, я розумію.
Ти маєш право злитися, Ріні.
Того дня ти чудово зреагувала. Дякую.
Мені не потрібна подяка.
Маю на увазі, що… дуже мило з твого боку, що ти промовчала.
А який у мене був вибір?
Я сердилася на тебе, дуже.
-Що поставила мене в таку ситуацію. -Звісно.
Я думала, ти зрозумієш, чому я не писала.
-От я дурна. -Чому не хотіла знатися з тобою!
Ні…
Не плач.
Просто… Мені так шкода.
Я не подумала…
Пробач, Ріні.
Та ну що ти, не треба.
І ти пробач.
Чорт, якщо чесно, я дуже рада тебе бачити, Клер.
Дуже.
А я тебе, Ріні. Ти й не уявляєш.
Якби не ти, я б так і померла, не маючи змоги з кимось поговорити.
Ти не уявляєш.
Як це, коли немає з ким поговорити.
Я не подумала про це, це так грубо.
Я не чекаю, що ти зрозумієш.
Ти щаслива.
Ти маєш хороше життя, і ти вільна.
Вільна і в безпеці.
Безпека.
Я вже й не знаю, що це.
Я починаю вірити, що ніхто до кінця не щасливий, не вільний і не в безпеці.
Тоді чому мені не можна приходити сюди інколи?
У тебе дитина, Клер. Річ не лише в тобі.
Бути матір'ю — найжорстокіша річ у світі.
-Алло. Дім Редфілдів. -Так.
Хвилинку…
І найвідповідальніша.
Знову пан Вентворт, пані.
Перепрошую.
Алло?
Чесно. Х'ю, нехай вона не каже дурниць. Я сказала, що все добре.
До завтра.
Ти зайнята.
Завтра Ліга допомоги неграм влаштовує танці.
Я в організаційному комітеті. Власне, я і є комітет.
-Х'ю Вентворт, романіст? -Так. Ти його знаєш?
-Я читала його книги. -Читала?
-Вони непогані, правда? -Мабуть.
Трохи презирливі.
Так, та насправді він милий.
Я займуся господарством.
-Я не чекала гостей. -Та звісно.
Покажеш мені дім.
Х'ю Вентворт прийде на танці?
Так. А чому ні?
Просто цікаво.
Такий чоловік на негритянських танцях.
Зараз сотні білих приходять у Гарлем на різні заходи.
-Чому? -Тому, що й ти, — побачити негрів.
Що ви робите, хлопці?
Щоб розважитися, набратися матеріалу,
повитріщатися на відомих і не дуже, які витріщаються на негрів.
Ріні, можна, я теж прийду?
-Чому? Бо йде багато білих? -Ні, бо це весело.
Не знаю. А якщо тебе хтось впізнає?
Я ризикну.
-Тобі буде нудно. -Ні, чесно.
-Я не зможу за тобою наглянути. -Я добре поводитимуся.
Буду сидіти й витріщатися на відомих і не дуже.
Мені байдуже, що ти робиш і куди йдеш.
Та навіщо створювати ситуацію, через яку в тебе будуть проблеми?
Чортів Джон!
Він стоїть на заваді всього. Я б його вбила.
Не раджу.
У нас досі діє смертна кара, принаймні в цьому штаті.
Я так хочу знову бути з неграми,
говорити з ними, чути їхній сміх.
Я майже забула…
Чорт!
-Мені спуститися? -Ні, це дрібниці.
Зу прибере.
Зу!
Приходь на танці, якщо хочеш. Я тебе не зупинятиму.
Дякую, Ріні. Ти така добра. Справді, дякую.
Хлопці?
-Чого тобі? Ми зайняті. -Молодший.
Не сердьтеся. Я знаю, що все вам зіпсувала,
але якщо я обіцяю не заважати, ви мене впустите?
На вечерю гостей не буде.
Добре. Бо в мене більше нема.
Вони були ковбоями, а я індіанкою,
упіймали мене за фортом.
Та, здається, мені вдалося втекти.
Не зважай на нього, Молодший надто зарозумілий.
Що готуєш? Ямс?
Як саме готуєш?
Масло, сіль, цукор. Просто.
Просто! Це майже найдосконаліший смак на всій землі!
Де ти її знайшла, Ріні?
Шукаю покоївку, яка вміє готувати домашню їжу.
-Усе не так. -Не як?
Усім потрібна допомога. Це нормально.
-Може, наступного разу залишишся. -Так, будь ласка.
Можна, я завтра заїду, і ми разом підемо на танці?
Гаразд.
-Тоді до завтра. -До завтра. Так.
Бувай, Ріні.
-Хлопці, ходіть. -У мене не було нагоди.
-Я думав, ти заснула. -Ні. Ти вчасно. Хоч раз.
Добре.
-Нервуєш? -Встань. Ти сидиш на моїй сукні.
Клер прийде. Клер Белл'ю.
-Та божевільна Клер? -Так, вона.
Божевільна Клер Белл'ю.
-Вона не божевільна. -Відколи?
Просто… інакша.
Вона приходила вчора. Несподівано.
Учора? Чому ти мені не сказала?
-Не знаю. Голова була зайнята іншим. -Айрін.
Вона сказала, що піде з нами, і в цьому немає нічого страшного…
Я погодилася.
-Вони прийде сюди? -От-от, я гадаю.
Будь чемний, гаразд?
Сумніваюся.
Будь чемний з нею.
Буду ввічливим.
Одягатимешся чи лежатимеш?
Не нависай. Зачекай унизу.
Чекай. Пробач. Я люблю тебе.
Овва! Ти нервуєш.
Я думала, що ніколи не одужаю.
У мене була гарячка. Думала, помру.
Це була серйозна епідемія. І не пригадаю, скількох лікував.
Не всі вижили.
-Тож тобі пощастило. -Так.
Звісно, багато вижило завдяки мені.
-Я хвалюся. -То й що?
Варто хвалитися, якщо це правда.
Може, і так.
Пробач, я не знала, що ти вже тут.
Не хвилюйся, ми самі познайомилися.
Так.
Чудовий вигляд, Ріні.
Боюся, я обрала не ту сукню.
Маячня! Вона ідеальна.
-Якщо зможу повторити. -Ти сам сказав.
А ось і вони!
Ну… який у мене вигляд?
Як у принцеси.
Гаразд.
-Добраніч і добраніч. -Добраніч.
Я почуваюся як перед Різдвом.
Я знала, що мене чекає подарунок, але не знала який.
Я так хвилююся. Ви й не уявляєте.
-«Ви й не уявляєте». -Припини.
Вітаю.
Така гарна музика.
Вони прийдуть.
Б'янко, це нечувано.
Он Х'ю!
У нас є місця?
Поруч із Х'ю, якщо дійдемо.
Як цікаво!
Чудесно!
Феліс, Дейве!
-Це тріумф! Гурт чарівний! -Так весело!
-Ходімо, Браяне, потанцюємо. -Що…
-Ні-ні. -Так-так.
Обережно, Клер, у чоловіка дві ліві ноги.
-Це правда? -Ні.
-Так, це правда. Я трохи неповороткий. -Давай спробуємо.
Непогано.
«Бідний, багач, шахрай і жебрак…» Як там далі?
«Лікар, юрист, індіанський вожак». Усі тут, і не лише вони.
Не можу зрозуміти історії і статусу
казкової білявої красуні, яку ти привела.
Бачиш?
Тієї, котра танцює з твоїм чоловіком.
Це знайома з Чикаго. І вона дуже рада, що я тебе знаю.
От молодець.
Бачиш мою непокірну дружину в натовпі?
Так!
Усе, як завжди.
Через усіх цих кольорових чоловіків вона забула про нордичну расу.
Припини!
Думаєш, я бачив її сьогодні? Мелькнула то тут, то там
у парі з якимось ефіопцем.
Кажу тобі.
Мусите визнати, пане: пересічний кольоровий чоловік
краще танцює, ніж пересічний білий.
Окрім, хіба що, знаменитостей
твого штибу.
Оскільки мені не довелося покружляти з жодним із чоловіків,
я не буду сперечатися.
Б'янка і її подруги завжди захоплюються
красою деяких негрів, особливо незвично темних.
Як-от Ральф Гейзелтон.
Десятки жінок визнали його фантастично вродливим.
Що скажеш? Вродливий?
Ні. Та й інші, мабуть, так не скажуть.
Це просто екзотика. Захоплення інакшим.
Емоційне збудження…
Те, що відчуваєш у присутності чогось дивного
і, навіть, можливо, трохи огидного.
От і відповідь.
Хочеш сказати,
що ми приходимо сюди з хижими намірами?
Ні.
Радше з цікавості.
Як твоя принцеса з Чикаго.
Що це мало означати?
Не все так, як здається, Х'ю.
От трясця.
-А з вигляду й не скажеш. -Ні.
Так дивно.
А ти завжди бачиш різницю?
-Ти говориш як невіглас. -Ні, я серйозно.
Відчуття спорідненості чи щось подібне?
Припини розмовляти зі мною, наче пишеш для «Нешинал Джеоґрафік».
Я бачу те, що й ти.
Але, мабуть, іноді є дещо…
чого неможливо пояснити.
Так, я розумію, про що ти.
Так. Багатьом удається вдавати з себе білих.
Негру зійти за білого легко.
Та я не впевнена, чи білому буде так легко зійти за кольорового.
Не думав про це.
Ні, Х'ю. Навіщо тобі це?
Здається, і ти могла б.
Так.
А якщо можеш, то чому б ні?
Пробачте. Привіт.
-Я питаю, чому ні? -А хто сказав, що ні?
Ти сьогодні незвично загадкова.
А ти бовдур.
Просто…
ми всі час від часу вдаємо когось, ким не є.
Правда ж?
То я бовдур?
Ноги гудуть, як у марафонця.
Я захоплююся твоєю енергією!
Мабуть, варто знайти дружину,
поки якийсь чоловік не вкрав її в мене назавжди.
Потанцюєте зі мною, пане Вентворт?
Я в цьому не мастак, пані Белл'ю.
-Х'ю. -Браяне.
-Дякую. -І для тебе.
-Дякую. -Твій чоловік мене розбестив, Ріні.
Мушу ще раз із ним потанцювати. Він тут найкращий!
Мабуть, моя дружина не сказала тобі. що я погано реагую на компліменти.
Проте я буду радий
знайти тобі гідну заміну.
Ось тобі чоловік.
-Ти? -Так.
Підійдеш. Ходімо.
-До зустрічі. -У нього жодного шансу.
Жоднісінького.
Я рада, що вона прийшла.
Вона надзвичайно красива, правда?
Ні, не дуже.
-Брехун! -Ні.
Мабуть, вона зійшла б за красиву білу жінку,
але особисто я люблю темних жінок.
Правда?
Може, це тому, що вона була така щаслива.
Айрін, стережися.
Не бери на себе відповідальності за таке щастя.
Дурниці.
Замовкни!
Клер?
Хочеш прилягти, мамо?
Ні, звісно ні, сонечко.
-Де Клер? -Вона прийде пізніше, коли ви спатимете.
-Та вона передає привіт. -Тато сказав, вона пограється зі мною.
Теде, відведи брата на кухню, поїжте.
Я не хочу їсти.
-Теде, я сказала відвести… -Пробач.
Я сказав Молодшому, що прийде Клер.
Що сталося?
Хтось назвав його брудним…
сама знаєш ким.
-Зулено? -Ми тут, Ріні.
От тобі й на! Клер, ти не замерзла?
Коли Господь дарує такий чарівний день, приймай його радо.
Ти ненормальна.
-Зу, допоможи мені з продуктами. -Це називається бабине літо.
-Бабине літо? -Зу.
Ми із Зу говорили про сусідів, Чарльстонів.
-Їхня старша донька стає красунею. -Так.
Тед і глянути на неї боїться.
-Статеве дозрівання псує дружбу. -Статеве дозрівання — це жах!
Амінь!
Я не знаю.
Пам'ятаю, в тебе було багато друзів.
Мабуть.
Іноді я думаю, чому ми не були кращими подругами.
Усе в нас було добре.
Я завжди тобою захоплювалася.
Ти була така спокійна і красива, що б не сталося.
Я? Облиш.
Це ти завжди була красунею.
Я так не думаю.
Залишишся на вечерю?
Не можу.
Джон повертається.
Наче наступного тижня?
Приїде раніше.
Скучив за мною.
Не можу сказати того самого. Краще б він назавжди кудись поїхав.
-Не кажи такого. -Не казати?
Ти прийдеш на бридж?
Я нізащо не пропущу, Ріні!
«Усередині було темно й пахло деревом та олією.
Вона зачепила головою лампочку, яка звисала зі стелі».
Хочеш читати далі?
«А пацюк, який тримав лампочку,
потяг за ланцюга, і світло замиготіло».
Ти чула, що в Літл-Року було лінчування?
-Не зараз. -Що сталося?
Чорного чоловіка звинуватили в нападі на двох білих жінок.
Що він їм зробив?
Радше не «що», а «чи», Теде.
-Але вони все одно його лінчували. -Так.
Молодший, почисть зуби.
Вони…
-погналися. -Браяне.
Упіймали, повісили на телефонному стовпі, а тоді застрелили.
-Але чому, тату? -Бо вони нас ненавидять, сину.
Я ж прошу, Браяне, не зараз.
Ходи сюди.
Схоже, ми не можемо цього обговорювати,
не засмучуючи дівчаток у нашій сім'ї.
-Гаразд. -Так.
Піди почисть зуби.
Я знаю, що надто серйозно ставлюся до материнства.
І знаю, що живу хлопцями й домом.
Але я не думаю, що це смішно.
Ріні, я знаю.
Ти така хороша. Досконала.
Ти кажеш це так, наче це погано.
Посидимо тут хвилинку.
Люблю слухати, як він грає.
Що б не сталося, я ніколи не забуду, якою доброю ти була до мене.
-Ти про що? -Я серйозно.
Просто я…
У мене немає моральних цінностей чи відчуття обов'язку, як у тебе.
-Дурниці. -Але це правда, Ріні.
Ти не бачиш?
Я не така, як ти.
Щоб отримати бажане, я зроблю все.
Завдам болю будь-кому.
Усе відкину.
Усе.
Я небезпечна.
Клер, припини.
Те, що ти кажеш, — неправильно.
Тобі завжди всього вистачало, ти нічого не віддала.
Клер?
Перепрошую.
Мей дзвонила?
Не знаю, де вона.
Клята Зу взяла вихідний…
Їй теж треба інколи бачити сім'ю.
Але…
ми вже спізнюємося і…
Це мій останній вечір до від'їзду в Європу.
Давайте я залишуся з хлопцями, а ви йдіть.
-Справді? -Я не проти.
-Ні, ми тебе не залишимо. -Нічого.
І гравців буде порівну.
Тепер справді доведеться грати в бридж.
-Іди. -Але мені тебе бракуватиме, Ріні.
Не бракуватиме. Іди.
Іди.
Ось де весь талант.
Так, і самогон.
Де принцеса?
Останнім часом лише ви вдвох — це велика рідкість.
Вона в Європі.
Її донька вчиться в школі-інтернаті в Швейцарії.
-Що? -Нічого, просто…
Що ти знаєш про Швейцарію?
Я за нею не сумую. Вона надто втомлює.
Дехто і про тебе таке скаже.
Це правда.
Але її поведінка безсоромна. Завжди вдає жертву.
«Бідолашна маленька я»…
Ниций спосіб здобути популярність…
-Нечесно… -Я не закінчив.
-Але в неї є певний шарм. -Х'ю…
Ти її практично не знаєш.
-Оскільки її тут нема, щоб захиститися… -Ти це зробиш?
Дуже благородно з твого боку.
-Добрий день, Лансе. -Айрін.
Нехай висохне, потім прикріпиш.
Так добре, правда? Лише нас четверо.
-Приготую гарячий шоколад. -Так, будь ласка!
Ні, я хочу про це поговорити.
-Ви двоє дуже серйозні. -Ми говоримо про Джона Картера.
Того, якого лінчували в Літл-Року.
-Знову про це? -Про таке треба знати.
-Справді? -У нас ще є горіхи?
-Подивлюся. -Я теж хочу.
Вони не просто його застрелили.
Вони причепили його тіло до фургона й тягли містом.
-Ти сказав про це татові? -Це він мені сказав.
Правда?
Я виріс, зі мною можна говорити як із дорослим.
Дякую за вечерю, мамо.
Я б не хотіла, щоб ти говорив з ними про лінчування.
Чому?
Вони ще дізнаються про жахливі речі, коли подорослішають.
-Зараз вони в безпеці. -Ти дуже помиляєшся.
Якщо ти хочеш, щоб вони росли в цій клятій країні,
їм треба скоріше дізнатися про небезпеку.
Але вони щасливі. Навіщо це псувати?
-Я не хочу псувати їхнє щастя. -Айрін.
Який сенс приховувати від них?
Ми хотіли захистити їх від слова «нігер».
-Не кажи це… -Вони дізналися в болючий спосіб.
Не говори про расові проблеми, я проти.
-Це й мій дім. Вони мають знати… -Ні!
Не мають.
Я не розумію, як така освічена людина може бути такою дурною.
Я вже давно хочу поїхати з цього пекла.
Я ж казала, що можна на якийсь час поїхати.
Але ти був такий щасливий, коли Клер була поруч, що…
Яким боком тут Клер…
Просто ми б могли поїхати, якби не це.
Я відмовився, бо ти заперечувала…
-Я ніколи не була проти Клер… -Чорт!
Айрін, я говорю не про Клер.
-Просто… -І не про мандрівку!
Я кажу, що треба їхати з цієї…
А ти не такий щасливий, коли її нема поруч.
Я так не думаю.
Ні.
Уже встаю.
Не хвилюйся.
-Добре, що ти подзвонив. -Завжди уважний чоловік.
Усі ці люди, які прийдуть на чай.
Дякувати богу, усе готово.
-Клер унизу. -Клер? Як?
Я навмисно її не запрошувала.
Вона давно повернулася. Зу завжди приймає повідомлення,
а ти не відповідаєш.
Можна спитати чому?
Ця вечірка для Х'ю, якому байдуже до неї,
тому я її не запросила.
Як на мене, його нелюбов пов'язана не з нею,
а з тим, що вона не приділяє йому достатньо уваги.
-Ти ж любиш Х'ю. -Так.
Але визнай, що він вважає себе мало не богом.
Я незгодна.
Він про себе кращої думки.
Браяне.
Пробач. Це я винен, Айрін.
Вона образилася, що її не запросили. Я сказав, що ти забула.
Але, Браяне, я…
Ти говорив з нею?
Так.
Авжеж.
Що б я не казала, Клер — окраса будь-якої вечірки.
Вона дуже приваблива.
Ти ще довго?
-Дякую. -Пробач.
Ми всі обговорюємо Ля Жозефін. Ти ж її бачила?
-Жозефін Бейкер? Ні, ніколи не бачила. -Ти багато втратила.
Здається, вона була в «Шаффл Елонг»,
але я не пригадую.
Вона краща за Етель Вотерс.
Етель Вотерс чарівна.
Вітаю, Феліс, я рада, що ти прийшла.
Повернись. Айрін.
Ти за весь день не присіла.
Я хочу поговорити.
Вилізь зі своїх думок. Ти схожа на другого могильника з «Гамлета».
Я не дуже добре почуваюся.
-Мабуть, через погоду. -Купи собі дорогу сукню, дівчино.
Це завжди допомагає.
Я весь день намагаюся застати її саму. Клер!
У тебе божественний вигляд, як на картині!
-Приходь наступного місяця. -Авжеж!
Феліс, я казала Дейву, що закінчила його книгу.
-Ти читала його книги? -Звісно. Я читала всі!
Пробач, Айрін, що штовхнув тебе. Я такий незграба.
Тільки не кажи, що він безцінний і незамінний.
Ні, ти мене не штовхав.
Цей чайник — найбридкіша річ,
якими володіли твої предки, чарівні конфедерати.
Я й забула, скільки тисяч років тому
його мав пра-пра-пра-прадядько Браяна…
Хочу сказати, що не могла придумати, як його позбутися, до цієї миті.
Натхнення! Треба було лише розбити, і я назавжди вільна.
-Усе просто. -Молодчина.
-Люба моя. -Усе було чудово.
Молодчина.
Браяне, дякую за вечірку…
-Бувай, Ріні. -Вона неперевершена.
-Залишишся на вечерю? -Не можу.
Шкода. У Браяна теж робота.
-Рада тебе бачити. -До зустрічі.
Дуже дякую. Ми чудово провели час.
Радий вас бачити. Дякую.
-Тоді я перегнав Патрика. -Кашкет!
Швидко по сходах! Не впіймаєш.
Я тобі не дозволю. Ні!
Добрий вечір.
Боже милостивий.
-У мене очі сльозяться. -Зараз пальці відпадуть.
Жахливий вітер.
Пробачте.
Пані Редфілд! Як ви?
Це було грубо.
Це єдина особа, з якою я познайомилася як біла жінка.
Алло, операторе. Квінсі 5-4-7-3.
Вітаю, пані Белл'ю вдома? Це терміново.
Ні?
Нічого.
Не так уже й терміново.
Я подзвоню пізніше.
Айрін.
Що ти робиш? Надворі холодно.
Ми йдемо на вечірку з Клер?
Ти колись підіймалася на шостий поверх?
Звісно! Мій батько був прибиральником.
У ті добрі давні часи, коли кожна дешева квартира мала свій ліфт.
Ліфт?
-Хочеш сказати, що треба йти пішки? -Аж нагору.
Господи!
Чого взагалі тут люди живуть?
Вона каже, тепер до неї не заходять просто так.
Каже, що краще смерть, ніж нудьга!
Кляті підбори.
Що таке, Ріні?
Ти колись думала, що буде, якщо Джон дізнається?
Так.
Не здавайтеся, це лише четвертий поверх.
Я відмовляюся нести вас більше двох прольотів.
І? Що б ти зробила?
Я б зробила те, чого дуже хочу.
Приїхала б жити сюди.
У Гарлем. З тобою.
Господи.
Ходи, равлику.
…вечеря в «Едді», потім «Лерой», тоді «Смоллс».
Ці танцівниці не здаються вам дивними?
-Ні, чистий алкоголь. -Тому я здався.
-Уранці? -Так.
І не сталося нічого цікавого…
-Будь ласка. -Дякую.
Я б не радив. Кажуть, тут напої небезпечні.
Айрін, ти заприсяглася більше не сміятися?
Ні. Просто всі такі розумні, що мені бракує слів.
Ти нічого не пила. Що тобі принести?
Імбирний ель, трохи скотчу.
Спершу скотч, тоді лід, тоді імбирний ель.
Навіть не пробуй сам змішувати, Дейве.
-Поклич буфетника. -І лакея.
-Так, чудовий вечір. -Хороший.
Не стій там. Тобі не холодно?
Ходи поговори зі мною. Чи хоч послухай мої балачки.
-Вітаю, чим вам допомогти? -Впустіть.
-Ви помилилися. -Я знаю, де я. Впустіть мене.
Яку квартиру ви шукаєте, пане?
-Моя дружина тут. -Ваша дружина?
Ні, пане, її тут нема. Запевняю вас.
-Пробачте, ви помиляєтеся. -Я не помиляюся.
-Не заходьте! -Пане, заспокойтеся.
-Що відбувається? -Відійдіть.
Заспокойтеся!
Я був у Редфілдів і знаю, що вона тут.
Ральфе, де мій напій?
Не шукайте собі проблем і відійдіть.
Я знаю, що ви тут робите. Я знаю.
Я Редфілд. Якого дідька…
Не вказуйте мені, що робити! Ніхто з вас!
Вам краще піти.
Брехунка!
Обережно. Ви тут один білий.
Брудна брехунка.
Господи Боже!
-Швидко. -Хутчіш!
Швидко!
Униз.
Її чоловік просто сидить там?
Я не знаю.
-Тобто не знаєш? -Я не знаю, чи вона мертва.
Він просто хотів захистити дружину.
Нічого незвичного.
Вона…
Айрін, не треба.
Тобі буде погано.
Вона просто перечепилася і впала.
-Айрін була поруч, правда? -Ця жінка?
Вона точно впала?
Чоловік її не штовхав,
як начебто вважає пан Редфілд?
Ні, вона просто впала, ми не встигли її врятувати.
Це було так швидко, я…
-Обережно. -Ще хтось щось помітив?
-Не треба. -Ніхто не бачив, як вона падала?
-Він був сердитий, це правда. -Це був нещасний випадок?
Мабуть, нещасний випадок, так.
Я так і думав.
Я люблю тебе.
Я схиляюся до того, що це нещасний випадок.
Ходімо нагору й подивимося на вікно.
НА ОСНОВІ РОМАНУ НЕЛЛИ ЛАРСЕН
Переклад субтитрів: Наталя Ковалишин