Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Är det varmt nog nu?
Hon har försökt allting.
De där blickarna som hon fick?
Vi alla ville faktiskt gärna…
Det är inte rätt för henne.
…ge dig mer pengar…
-Se det så här… -Det är enkelt, anser jag.
Jag måste undvika…
Hela staden är visst ute idag.
Sommarutförsäljning. New York-bor kan inte hållas borta.
Visst är det så?
Vi går till den svala leksaksaffären. Det blir tjat om jag inte köper dockan.
Vill hon ha någon speciell docka? Vissa har hår man kan fläta.
Det skulle hon kanske tycka om.
Så, det känns bättre.
Titta på den där lilla negerdockan.
-Den skulle hon älska. -Nej.
Hon har aldrig mött en färgad som inte jobbat för oss.
Ingen fara. Olyckor händer så lätt.
-Jösses. -Varsågod.
-Här. -Tack.
Vilken trevlig dam.
Jag vill ha den.
-Har ni Gåsmors målarbok? -Den är slutsåld.
Såklart. Jag har frågat överallt. Min son vill inte ha något annat.
Försök om några veckor. Ni kan ha tur.
-Han fyller år i morgon. -Bättre lycka nästa gång.
Tack.
Sir, hur gick det?
Snälla, kan någon hjälpa mig?
Han ramlade. Hör ni mig?
Hur är det med er?
-Vad hände? -Jag vet inte.
Hur mår han då?
Vilken hetta. Det känns som om jag med ska svimma.
Ja.
Jag behöver nog te. Jag är lite svag.
Hotell Drayton, ma'am? Det sägs vara svalt där.
Drayton vore härligt.
Taxi!
Kör honom till sjukhus.
Tack.
God eftermiddag.
Servitören kommer strax.
Sluta.
-Nu? -Ja, nu.
Är du nöjd?
-Vi ses senare. -Dröj inte länge. Det blir ensamt.
Inte jag. Hoppas jag.
-Klarar du dig? -Javisst.
Jag kan sitta och njuta av det svala rummet.
-Okej. -Okej.
-Jag borde… -Det borde du.
Vi är två ogifta, förälskade personer.
Vi gifter oss snart.
Och det är ju vad de tror.
Ursäkta. Jag menade inte att stirra, men jag tror att jag känner er.
Tyvärr har ni fel.
Nej, nog känner jag dig, Rene.
Du ser likadan ut än. Kallas du fortfarande Rene?
Ja, men ingen har kallat mig så på länge.
Känner du inte igen mig?
Verkligen, Rene?
Jag kan inte placera…
Clare?
Precis.
Clare Kendry?
Gå inte din väg nu.
Du måste stanna och prata. Tänk att vi möts här. Vilken tur.
En stor överraskning, ja.
Jag hade inte känt igen dig utan skrattet.
-Du har verkligen förändrats. -Det var tolv år sedan sist.
Jag tänkte stanna vid din fars hus, för ett tag sen.
Jag har tänkt på dig ofta.
-Har du? -Naturligtvis.
Sedan jag kom hit hoppades jag stöta på någon.
Helst dig. Och nu är du här.
Du har säkert inte tänkt på mig.
Nå…
Berätta.
Jag vill veta allt. Är du gift? Har du barn?
Ja. Två pojkar. Och du?
En flicka. Margery. Min ängel.
Min man John är här i affärer. Bankaffärer. I den här värmen!
Var det där din man?
Vi har varit här i en vecka, från Chicago. Mitt hem.
Men jag kommer hit och minns vad hemma verkligen är.
Vi kan ju ses ofta medan jag är här, eller hur?
Jag vet inte… Jag menar… Jag är bara…
Jag bor fortfarande i Harlem.
Jag är sällan i den här stadsdelen.
Så tråkigt.
Kanske jag kan besöka dig där, en annan gång?
Och dina pojkar?
Vi är här ofta. Om det går bra här nu är John säker på att vi flyttar.
Det är min dröm, att återvända.
Säkert.
Clare…
Vet han…
Om han vet?
Vi går till min svit där vi kan prata.
Servitör!
Jag står inte ut med värmen! Jag måste byta om.
John är snart tillbaka.
Och jag svettas kopiöst.
Så trevligt.
Gert Johnson var i telefonkatalogen. Gertrude Martin, nu.
-Hon gifte sig ju med Fred. -Ja. Jag har inte sett Fred på evigheter.
De har tvillingar. Underbart, väl? Pojkar. Jag skulle gärna ha det.
Men jag tar inte risken igen.
Jag var livrädd för att Margery kunde bli mörkhyad.
Mina är mörkhyade.
-Och din man… -Han…
…skulle inte "passera" som vit om det är vad du menar.
Jag trodde att…
Där ser man.
Kan du?
Snälla?
Hur som helst, hon presenterar sig som vit.
-Har du aldrig övervägt det? -Vad?
Om du övervägt att låtsas vara vit.
Nej, varför skulle jag?
Av praktiska skäl, ibland. Men nej.
Jag har allt jag någonsin önskat mig.
Förutom kanske lite mer pengar.
Självklart. Alla vill ha lite mer pengar.
Det är väldigt trevligt att ha.
Med allting i åtanke tycker jag nog att det är värt priset.
Jag borde gå, Clare.
Det vore ingen bra idé om John…
Jodå, Rene.
Du måste stanna lite till. Snälla säg att du stannar.
Tusan! Jag rörde till det nu.
Ge mig en sekund så beställer jag hit mat.
Okej.
Vad tänker du, Rene?
Är du nyfiken?
Du får fråga vad du vill.
Vad har du sagt till honom? Om din familj.
Jag har inte behövt oroa mig så mycket som du tror.
Mina fastrar tog hand om mig när pappa dött, och gav mig ett slags hem.
De är väldigt vita. Mycket respektabla. Och mycket religiösa.
Ganska snart träffade jag John, och när jag hade fyllt 18 gifte vi oss…
Och vi flyttade, för gott.
Är du lycklig?
Naturligtvis, Rene.
Som du sa, jag har allt jag önskat mig.
Förlåt, Clare, det var oförskämt.
Du är nog lycklig.
Se på dig.
-Och din dotter? -Margery? Hon är gudomlig.
John vill sätta henne i en schweizisk internatskola till hösten.
Hon lär få en bra utbildning. Inte som det vi fick.
Rumsservice?
Vi vill ha kakor. De finaste ni har.
Säg mig, vilket te har ni som smakar som fransk champagne?
Jag skämtade!
Ja, vi vill ha iste i champagneglas.
Vi firar.
-Det räcker, tack. -Ta en droppe till, du har knappt något.
-Nig? -John, älskling!
Jag stötte på en mycket gammal vän från skolan.
Irene Westover. Irene, det här är min man, John Bellew.
Trevligt att träffas, mrs Westover.
Mrs Redfield, faktiskt.
Naturligtvis. Jag tänkte inte på att fråga.
Ledsen om jag stör.
Får jag lite att dricka?
-Här. -Tack.
Vad säger ni? För gamla vänner?
-För gamla vänner! -Gamla vänner!
-Hörde du vad John kallade mig? -Clare, snälla.
Nej, berätta varför.
Det är fånigt. När vi gifte oss var hon vit som en lilja.
Men med åren tycks hon bli mörkare.
Så jag sa: "Ser du inte upp så vaknar du en morgon
och har blivit en 'nigger'."
Ja, och sedan dess kallas hon Nig.
Så roligt!
Det är fånigt.
Nej, det är…
Det är roligt.
Herregud, John!
Efter alla år, spelar det roll
om du upptäcker att jag är någon procent färgad?
Du kan bli hur svart du vill.
Men du är inte färgad.
Så ni ogillar svarta, mr Bellew?
Nej, inte alls. Jag hatar dem.
Men inte lika mycket som Nig, trots att hon håller på att bli en.
Hon släpper dem inte nära. Inte ens tjänstefolk.
Är det inte så?
Har ni någonsin känt någon?
Nej. Men jag vet andra som känner dem.
Och jag läser ju om dem i tidningen.
Vilken röra. De rånar och mördar.
Det är sorgligt.
John, Rene vill inte höra om dina favorithatobjekt.
Jag menade inte att tråka ut er.
Bor ni i närheten?
Ganska nära.
New York är en fin stad. Framtidens stad.
-Vad jobbar er man med? -Han är läkare.
-Läkare har intressanta liv. -Ja. Hårda. Och pressade.
Säkert för fruarna med. Med alla kvinnliga patienter.
John, börja inte! Mer te, Rene?
Jag har redan tagit för mycket av er tid.
Men vi hade just börjat!
-Tack för drinken. -Jag öppnar dörren.
Rene.
-Jag hoppas att vi ses snart. -Adjö, mrs Redfield.
-Trevligt att träffas. -Adjö, Clare.
-God kväll, Lance. -God kväll.
-Var har du varit? -Jag letade efter den där boken.
-Har de ätit? -Jag tror det.
Jag skulle lägga dem, men…
-Du somnade. -Tydligen.
Drömmer jag än?
Fånga den!
Passa.
Kom hit.
-Jag trodde att du kunde knyta. -Ibland glömmer jag.
Tio minuter.
-Fånga bollen. -Jag vill inte.
Tappa den inte.
Det är tråkigt. Spela med mig.
Låt mig vara.
Jäklar!
-Bu! -För sjutton!
Brian, varför smyger du på mig så där?
Svär inte, flicka!
De blir sena till skolan. Jag hinner inte till nästa patient
om jag måste köra er.
-Pojkar, kom in. -Irene?
Ja, ni måste gå in nu.
Ursäkta, älskling.
Jag tänkte på hur lik dig Junior börjar bli.
Han går nog för fort fram i skolan. Man glömmer hans ålder.
Jag önskar att du inte oroade dig för dem.
De mår bra. De är duktiga, starka och friska pojkar.
Jag antar det.
Jag är rädd att han har fått märkliga idéer från de äldre pojkarna nu.
Märkliga? Hur då?
Du vet, saker som unga pojkar tänker på.
Menar du sex?
Ja. Skämt. Sådana saker.
Om sex inte är ett skämt, så vad?
-Vad är ett skämt? -Var inte fräck.
Är du klar?
Åk du. Jag tar bussen.
-Ska jag hämta dig då? -Gärna. Från tryckeriet.
Jag får ordna fler flygblad och biljetter till dansen.
De borde betala dig.
Då är det inget välgörenhetsarbete.
-Gå nu. -Är ni klara?
-Du kan inte ta mig. -Är du klar?
-Jag är snabb! -Iväg med er, pojkar.
-Jag vill inte gå! -Du måste, är jag rädd.
Hej då, mamma.
-Du kan inte ta mig. -Kom hit.
CLARE BELLEW C/O POSTKONTORET, NY
Grapefrukt, ma'am?
Tack.
Min hatt.
Mrs Redfield, ni glömde ett.
Tack så mycket.
TRYCKERI OCH PAPPERSHANDEL
Ska jag köra?
Ja, visst.
Är allting klart?
En månad kvar. Allt är bokat förutom biljetter i dörren.
-Jag är också upptagen. -Fryser du inte?
Nej, ha det öppet då.
Den här staden!
Jag har nog börjat hata sjuka människor.
Deras familjer som lägger sig i. Smutsiga, stinkande rum.
Se så, du har en dålig dag.
Du menar det inte. Du hjälper de sjuka.
-Vi slutar prata om det. -Du sa det.
-Veva ner fönstret. -Du frös, sa du.
Men nu säger jag att jag inte kan andas.
Du tror att det skulle vara lättare nån annanstans.
Sydamerika eller så. Till viss del håller jag med. Vi borde åka utomlands.
Inte på ett tag, men när pojkarna flyttar ut…
-Vi kan besöka Brasilien. -Besöka?
Eller en europeisk skola för Junior.
Du klemar bort pojken.
Ted är den som behöver uppmärksamhet,
och tro inte att du får skicka Junior till nån fin småbarnsskola
för att han får välbehövlig info nu.
Ju förr han lär sig om sex, desto bättre. Särskilt att det är ett skämt.
Det största någonsin.
-Vad ska det betyda? -Inget.
Jag är less på att komma i andra hand
efter din viktiga Negro League, det är allt.
-Vad sägs om att hjälpa den här negern? -Inte nu. Folk tittar.
Vad är det här?
-Det är nog från Clare Bellew. -Clare Bellew?
Kvinnan från Chicago som du stötte på?
Tänker ni ses igen?
Jag har inte läst det.
-Det är poststämplat i New York. -Ja.
-De har flyttat hit. -Jag ska inte träffa henne.
Ni var ju goda vänner i skolan.
Brian, jag är en idiot om jag inte inser
att om en man kallar mig du vet vad är det hans fel
men mitt om jag låter honom säga det igen.
Visst.
Får jag?
"Jag är så ensam, så ensam…"
"Jag längtar efter att ses igen."
-Håna henne inte. Det är inte rätt. -Jag läser bara.
Visst.
"Du anar inte hur jag i mitt bleka liv
hela tiden ser färggranna bilder av det där andra
som jag trodde mig vara så glad att slippa."
Det är roligt! Hon är så dramatisk.
"Det kan vara så, kära Rene,
att ditt sätt kan vara klokare och oändligt lyckligare."
Jag är smickrad. "Klokare." Som om något gottgör förnedringen…
Vänta, det kommer mer.
"Jag hade inte känt den vilda åtrån…
…om vi inte träffats."
Det var djärvt.
Att klandra dig.
"Vild åtrå."
Gör inga eftergifter.
Vad är du så arg för?
-Maken kallade dig inte… -Han hade gjort det.
-Det är samma sak. -Du måste medge att det är komiskt.
Nej.
Det är ju bara upprörande.
Irene, släpp det. Det är normalt. De kommer alltid tillbaka.
De sliter hårt för att nå dit. Varför skulle de vilja det?
Jag vet heller inte vad "ras" är.
De borde vara nöjda med att vara vita.
Strunt! Vem är nöjd med att vara något?
Jag är det.
Jag är nöjd.
Det är jag.
-Nu går vi. Vänta, Junior! -Kom igen.
-Böckerna. -Hej då, mamma.
Hej då, mamma.
Hej då.
Jag köpte jams. Spara kycklingen till i morgon.
Ja, ma'am.
-Har du städat pojkrummet redan? -Inte än.
Skynda dig. Snart är de tillbaka och då är det omöjligt.
Önskade ni något nu?
Nej, jag tar det.
Familjen Redfield.
Ja, god dag.
Det är mr Wentworth.
Hallå. Ja, Hugh…
Ja, och du?
Varenda en, jag lovar. Jag vet…
Jag ger min till Bianca. Jag kommer inte behöva den ändå.
Nej, jag menar det. Det var dumt av mig. Jag blir så upptagen…
Så länge Brian har nånstans att sätta sig…
Så bra. Hälsa Bianca.
Ja, jag ordnar det direkt. Vi ses i morgon, Hugh. Hej då.
Käre Gud, så underbar du ser ut, Clare.
Tänkte du inte svara på mitt brev?
Varje dag gick jag till det otäcka postkontoret.
De trodde väl att jag hade en affär och att mannen avvisat mig.
-Clare, jag… -Men…
…så småningom sjönk det in att du inte tänkte svara mig.
Jag försökte verkligen glömma det men kunde inte.
Jag var tvungen att veta varför. Därför kom jag hit.
Varför skrev du inte till mig?
Du förstår…
Jo… Du förstår att…
…jag tror ändå att…
…du inte borde ha…
Du borde inte komma hit.
-Du vill inte ha mig här. -Nej.
Du borde inte ta den risken.
Det är väldigt dumt, det måste du inse. Och, ja…
Det är inte rätt.
Rene, du är makalös. Rätt?
-Det är inte säkert. -Säkert?
Att komma hit. Med tanke på det jag såg av mr Bellews attityd.
Nej, jag förstår det.
Jag klandrar dig inte om du är arg.
Du betedde dig så väl den dagen, verkligen. Tack för det.
Jag vill inte att du ska tacka mig.
Jag menar… Det var vänligt av dig att vara så finkänslig.
Vad hade jag för val, Clare?
Jag har varit rasande på dig. Verkligen.
-Som fick mig dit. -Naturligtvis.
Jag begriper inte att du inte förstår.
-Så dumt av mig. -Att jag inte vill ha med dig att göra!
Åh, nej.
Gråt inte.
Jag mår så dåligt för det där.
Jag tänkte inte…
Jag är jätteledsen för det.
Se så, var inte det.
Jag är också ledsen.
Tusan också. Egentligen är jag så glad att se dig här.
Väldigt glad.
Detsamma, Rene. Du anar inte.
Om inte för den dagen hade jag till slut inte kunnat prata med någon.
Du anar inte.
Det finns ingen jag kan prata med.
Det var okänsligt av mig att inte tänka på det.
Jag väntar mig inte att du ska förstå.
Du är lycklig.
Du har ett äkta, bra liv, och är fri.
Fri och trygg.
Trygg.
Jag vet inte ens vad det är längre.
Jag börjar tro att ingen någonsin är helt lycklig, fri eller trygg.
Vad gör det då om jag kommer hit ibland?
Du har ett barn, Clare. Det är inte bara en fråga om din säkerhet.
Att vara mamma är det grymmaste i världen.
-Hallå. Redfield. -Ja.
Ett ögonblick.
Och mest ansvarsfulla.
Mr Wentworth är i telefon igen, ma'am.
Ursäkta.
Hallå?
Hugh, säg åt henne att inte vara dum. Jag sa att det går bra.
Vi ses i morgon.
Du verkar upptagen.
Det är Negro Leagues välgörenhetsdans i morgon.
Jag sitter i organisationskommittén. Jag är den, i princip.
-Hugh Wentworth, romanförfattaren? -Ja. Känner du honom?
-Jag har läst några böcker. -Jaså?
-Visst är de bra? -Jag antar det.
Lite föraktfulla.
Ja. Men han är faktiskt rar.
Kan jag göra lite saker här?
-Jag väntade inga gäster. -Det går bra. Du kan visa mig runt.
Så Hugh Wentworth kommer till din dans?
Ja. Varför inte?
Det är ju märkligt.
Att han går på en dans för svarta.
Hundratals vita människor kommer ju till Harlem nu.
-Varför? -För att se svarta, precis som du.
Vad gör ni, pojkar?
De roar sig, samlar in material,
stirrar på de fina och inte så fina, på de svarta.
Rene, kan jag komma dit?
-För att så många vita människor går dit? -Nej, för att det blir kul.
Jag vet inte. Tänk om någon känner igen dig.
Jag tar den risken.
-Du lär bli uttråkad. -Nej då, det blir jag inte.
-Jag kan inte ta hand om dig. -Jag ska vara snäll.
Jag kan sitta och titta på de fina och mindre fina.
Jag bryr mig inte vad du gör eller vart du går.
Men varför gå någonstans som kan leda till problem?
Jäkla John!
Han står i vägen för allt. Jag kunde döda honom.
Gör inte det.
De har fortfarande dödsstraff i den här delstaten.
Jag vill så gärna vara bland svarta igen,
prata med dem och höra dem skratta.
Jag har nästan glömt…
Jäklar!
-Ska jag gå ner? -Nej, det är ingenting.
Zu tar hand om det.
Zu!
Kom på dansen om du vill. Jag hindrar dig inte.
Tack, Rene. Det är så snällt av dig. Verkligen.
Pojkar?
-Vad vill du? Vi är upptagna. -Junior.
Bli inte arga. Jag vet att jag har förstört allt,
men om jag inte är i vägen, släpper ni in mig?
Det blir bara vi till middag.
Det är bra. Det finns inte mat till fler.
De var cowboys och jag var indian,
och de fångade mig utanför fortet.
Men jag tror att jag kom undan.
Bry dig inte om honom. Junior är övermodig ibland.
Vad lagar du? Jams? Hur tillagar du dem?
Smör, salt och socker. Enkelt.
Enkelt! Det är bara den mest perfekta smaken på jorden!
Var hittade du henne?
Ge mig en kocka som kan laga riktig mat.
-Det är inte så. -Inte hur då?
Alla behöver hjälp. Det är normalt.
-Du kan stanna på middag nästa gång. -Ja tack, gärna.
Vad sägs om i morgon, så går vi till dansen sedan?
Okej.
-Då ses vi i morgon. -I morgon. Ja.
Hej då, Rene.
-Kom in. -Jag fick inte chansen.
-Jag trodde att du kanske somnat. -Nej. Du är hemma i tid. Ovanligt.
Den var ju bra.
-Är du nervös? -Flytta dig. Du sitter på klänningen.
Clare kommer. Clare Bellew.
-Den galna kvinnan? -Ja, hon.
-Galna Clare Bellew. -Hon är inte galen.
-Sedan när då? -Bara… annorlunda.
Hon överraskade mig med ett besök igår.
Igår? Varför berättade du inte det?
-Jag vet inte. Mycket att tänka på. -Irene.
Hon fick det att låta så enkelt om hon följde med oss, så…
Jag sa okej.
-Kommer hon hit? -När som helst.
Sköt dig, okej?
Det tvivlar jag på.
Var snäll mot henne.
Jag ska vara artig.
Ska du klä dig nu eller?
Sluta hänga över mig. Vänta där nere.
Förlåt. Jag älskar dig.
Oj! Du är verkligen nervös.
Trodde inte jag skulle bli frisk. Jag hade feber, trodde jag skulle dö.
Det var rena epidemin. Jag minns inte hur många fall jag hade.
Alla klarade sig inte.
-Du hade tur. -Ja.
Men många överlevde med mig som läkare.
-Jag skryter. -Än sen?
Det är det värt om det stämmer.
Du kan ha rätt.
Ursäkta. Jag visste inte att du var här.
Ingen fara. Vi har presenterat oss.
Ja.
Du är vacker, Rene.
Jag har kanske valt helt fel.
Struntprat! Det är perfekt.
-Om jag får göra om det. -Du sa så.
Här är de!
Nå, hur ser jag ut?
Som en prinsessa.
Okej.
-God natt och god natt. -God natt.
Jag känner precis som jag kände kvällen före jul.
Jag visste att en överraskning väntade men kunde aldrig gissa vad.
Jag är så upprymd. Du kan omöjligt föreställa dig.
-"Du kan omöjligt föreställa dig." -Sluta.
Hej.
Musiken låter bra.
De kommer.
Bianca, jag är upprörd.
Där är Hugh!
Var ska vi sitta?
I båset med Hugh om vi kan komma dit.
Vilken fest!
Se på honom!
Felise, Dave!
-En triumf! Bandet är toppen! -Det är så roligt!
-Kom, Brian, vi ska dansa. -Vad…
-Nej, nej. -Jo, jo, jo.
Se upp, han har två vänsterfötter.
-Är det sant? -Nej.
-Jo, det är väldigt sant. Lite rostig. -Vi gör ett försök.
Inte så illa.
"Fattig man, rik man, tiggare, tjuv…" Hur går resten?
"Läkare, advokat, indianhövding." Alla är här och några till.
Vad jag försöker lista ut är bakgrund och status
för den blonda sago-skönheten som du tog med dig hit?
Ser du?
Hon som just nu dansar med din man.
Vi två umgicks mer förr. Hon tycker att det är spännande att jag känner dig.
Helt riktigt.
Kan du se min egensinniga fru i vimlet?
Javisst! Det vanliga problemet.
Alla färgade män har lockat fram hennes lättsinne.
Sluta!
Har jag sett henne ikväll, förutom ögonblick här och där
när hon dansat med någon etiopier? Det har jag inte.
Men erkänn att en genomsnittlig färgad man dansar bättre än en vit.
Om berömdheterna som tar sig hit är representativa exemplar av din sort.
Jag har inte dansat med någon av männen så jag kan inte ha en åsikt i frågan.
Bianca och hennes krets yrar alltid om
hur stilig någon svart man är, speciellt en ovanligt mörk sådan.
Som Ralph Hazelton där.
Dussintals kvinnor har förklarat honom fantastiskt stilig.
Vad tycks? Är han det?
Nej. Och jag tror inte att någon annan skulle anse det.
Det är helt enkelt exotism. Ett intresse för det som är annorlunda.
Känslomässig spänning.
Något man känner i närvaro av något främmande
och kanske till och med motbjudande.
Så är det.
Håller du med om tanken
att våra motiv för att komma hit är rovdjursaktiga?
Nej.
Snarare nyfikna.
Som din prinsessa från Chicago.
Vad ska det betyda?
Saker är inte alltid som de verkar, Hugh.
Det var som tusan.
-Man kan inte se det på henne. -Nej.
Så överraskande.
Berätta, kan du alltid se skillnad?
-Nu låter du verkligen okunnig. -Jag menar det.
Känslor av släktskap eller något sådant?
Sluta prata med mig som om du skriver för National Geographic.
Jag ser lika bra som du.
Men ibland finns det väl
något där som inte kan uppfattas.
Jag förstår vad du menar.
Många låtsas vara vita, hela tiden.
Det är lätt för svarta.
Jag är inte säker på att det motsatta skulle vara så enkelt.
-Det har jag inte tänkt på. -Nej, Hugh. Varför skulle du?
Ibland tror jag att du kan.
Ja.
Och om du kan, varför inte?
Ursäkta. Hej.
-Varför skulle du inte? -Vem säger att jag inte gör det?
Du är ovanligt kryptisk ikväll.
Och du är en idiot.
Jag menar bara
att alla låtsas vara någonting.
Gör vi inte det?
Är jag en idiot?
Mina fötter värker som på en maratonlöpare.
Jag beundrar din energi!
Jag borde nog hämta min fru innan någon man stjäl henne för evigt.
Vill ni dansa med mig, mr Wentworth?
Det är inte riktigt min starka sida, mrs Bellew.
-Hugh. -Brian.
-Tack. -Och till dig.
-Tack. -Din man har förstört mig, Rene.
Jag måste dansa med honom igen. Han är bäst här!
Jag antar att min fru inte har sagt att jag är dålig på att ta smicker.
Men jag kan mer än gärna hitta en lämplig ersättare.
Här har vi rätt man.
-Du? -Ja.
Du duger. Kom här.
-Vi ses. -Han har inte en chans.
Ingen alls.
Vet du, jag är ganska glad att hon kom.
Är hon inte otroligt vacker?
Nej, inte direkt.
-Du ljuger! -Nej.
Hon skulle nog vara en ovanligt snygg vit kvinna.
Personligen föredrar jag mörkare kvinnor.
Jaså?
Kanske är det för att hon var så glad.
Irene, akta dig.
Ta inte åt dig äran för den typen av glädje.
Dumheter.
Hallå, sluta spela!
Clare?
Ska du lägga dig igen?
Nej, naturligtvis inte.
-Var är Clare? -Hon kommer senare när du ligger i sängen.
-Hon skickar pussar. -Pappa sa att hon skulle leka med mig.
Ted, ta med din bror till köket och ät något.
Jag vill inte äta.
-Ted, jag sa ta med… -Ursäkta.
Jag sa att Clare skulle vara här.
Vad var det om?
Nån kallade honom en smutsig…
…du vet vad, idag.
-Zulena? -Här ute, Rene.
Vad i hela världen? Fryser du inte, Clare?
Om Herren ger en magiska dagar bör man lapa i sig dem.
Du är galen.
-Zu, kan du hjälpa mig med det här? -Det kallas indiansommar.
-Indiansommar? -Zu.
Zu och jag pratade om familjen Charleston bredvid.
-Den äldsta flickan är så vacker. -Ja.
Ted kan knappt se på henne.
-Puberteten gör en sådan röra av vänskap. -Puberteten är en röra!
Amen för det!
Jag vet inte.
Du hade många vänner, vad jag minns.
Jag hade väl det.
Jag undrar varför vi inte var bättre vänner.
Det var väl okej då.
Men jag beundrade dig jämt.
Du var alltid så lugn och vacker.
Jag? Sluta.
Du var alltid den vackra.
Jag ser det inte så.
-Stannar du på middag? -Jag kan inte.
John kommer hem.
Nästa vecka, trodde jag?
Han kommer tidigare.
Han saknar mig.
Kan inte säga att jag känner så. Jag önskar att han alltid var borta.
-Så får du inte säga. -Inte?
Kommer du till bridgen då?
Inget kan hindra mig från bridgespel!
"Det var mörkt inne och luktade trä och olja.
Hon stötte huvudet mot en glödlampa som hängde från taket."
Vill du ta nästa del?
"Hela tiden höll råttan glödlampan stadig och drog i kedjan, och ljuset flimrade."
Det var en lynchning i Little Rock, hörde du om det?
-Inte nu. -Vad hände?
En svart man anklagades för att ha överfallit två vita kvinnor.
-Vad gjorde han med dem? -Det handlar inte om "vad" utan "om", Ted.
-Men de lynchade honom ändå. -Precis.
Gå och borsta tänderna.
De…
-…jagade honom. -Brian.
De fångade och hängde honom i en telefonstolpe och sköt honom.
-Men varför? -För att de hatar oss, min son.
Brian. Inte nu, sa jag.
Kom här.
Vi tycks inte kunna tala om sånt utan att uppröra damerna i vår familj.
-Okej. -Ja.
Gå och borsta tänderna.
Jag tar mitt moderskap på allvar.
Jag är upptagen av mina pojkar och mitt hem.
-Men det är väl inget konstigt. -Rene, jag vet.
Du är så god. Så fullkomlig.
Du får det att låta som något dåligt.
Vi sitter här en stund.
Jag vill höra honom spela.
Vad som än händer glömmer jag inte hur snäll du har varit.
-Vad pratar du om? -Jag menar det.
Du förstår, jag…
Jag har inte en sådan känsla för moral eller plikter, som du.
-Du pratar strunt. -Det är sant, Rene.
Inser du inte det?
Jag är inte alls som du.
För att få det som jag vill ha skulle jag göra allt.
Skada vem som helst.
Kasta bort allting.
Vad som helst.
Ingen går säker.
Clare, sluta.
Det du säger är fel.
Du har jämt haft så mycket. Har inte gett upp något.
Clare?
Åh, ursäkta.
Har Mae ringt?
Jag vet inte var hon är.
Jäkla Zu som tog ledigt ikväll…
Hon måste träffa sin familj ibland.
Men vi är redan sena och…
Sista kvällen innan jag reser till Europa!
Jag kan stanna hemma hos pojkarna så går ni två ut.
-Verkligen? -Det gör inget.
-Vi kan inte lämna dig. -Jodå.
Då är ni ett jämnt antal spelare.
Jaha. Nu måste jag verkligen spela bridge.
-Gå nu. -Men jag kommer att sakna dig.
Nej, då. Gå nu. Iväg.
Gå nu.
Här finns alla talanger.
Ja, och all sprit.
Var är prinsessan? Det är sällsynt att ha er två för mig själv.
Hon är i Europa.
Dottern går på internat, i Schweiz av alla ställen.
-Vad är det? -Inget. Bara att…
Vad vet du om Schweiz?
Jag saknar henne inte. Hon är så tröttsam.
Vissa skulle nog säga så om dig.
Det är sant.
Men det hon gör är skamlöst. Hon spelar alltid offer.
"Stackars tragiska jag." Ett lågt sätt att bli populär…
-Det är inte rättvist… -Jag var inte klar.
Men hon har en viss charm.
Hugh, du känner henne knappt.
-Hon kan ju inte försvara sig nu… -Så du gör det?
Så ridderligt av dig.
-Goddag, Lance. -Irene.
Vi får låta det torka innan vi fäster det.
Visst är det trevligt? Bara vi fyra.
-Jag gör varm choklad. -Ja, tack!
Nej, jag vill prata om det nu.
-Ni ser allvarliga ut. -Vi pratar om John Carter.
Han som blev lynchad i Little Rock.
-Nu igen? -Du måste veta om såna saker.
-Måste jag? -Har vi mer nötter?
-Jag ska se. -Jag vill ha.
De gjorde mer än att bara skjuta honom.
De band hans kropp efter en vagn och drog den genom staden.
-Har du sagt det till pappa? -Han berättade det.
Gjorde han?
Man behöver inte prata med mig som jag var ett barn.
Tack för maten, mamma.
Jag önskar att du inte pratade med dem om lynchningarna.
Varför inte?
De hinner lära sig om hemska saker när de är äldre.
-Just nu är de trygga. -Du har helt fel.
Om du vill att de ska växa upp i det här jävla landet
bör de få veta vad de kommer att möta.
Men de är lyckliga. Varför förstöra det?
-Jag vill att de ska vara det. -Irene.
Vad är nyttan med att hemlighålla saker?
Vi försökte undvika ordet "nigger".
-Använd inte… -De fick höra det själva.
Tala inte om rasproblemet, jag vägrar.
-Det är mitt hus också. De måste få veta… -Nej!
Det måste de inte.
Jag förstår inte hur någon så intelligent kan vara så dum.
Jag ville ju lämna det helvetiska landet.
Jag har sagt att vi borde resa bort, en tid.
Sen verkade du gladare när Clare var med oss…
Vad har Clare att göra med…
Vi hade rest om inte för det.
Jag övergav det för att du invände.
-Inte mot att Clare… -För helvete!
Irene, jag pratar inte om Clare.
-Det verkar… -Inte en resa!
Jag menar att lämna det här landet…
Du verkar vara mycket mindre nöjd med det du har när hon inte är här.
Jag ser det inte så.
Nej.
Jag ska gå upp.
Oroa dig inte.
-Snällt av dig att ringa mig. -Alltid den uppmärksamma maken.
Alla människor som kom, för te.
Tack och lov att allt är klart.
-Clare är där nere. -Clare? Hur?
Jag bjöd henne inte, med avsikt.
Hon har varit hemma ett tag. Zu tog meddelanden,
men du svarar aldrig.
Får jag fråga varför?
Festen är för Hugh, som inte gillar henne värst,
så jag bjöd henne inte.
Hans ogillande har mindre att göra med henne
och mer att göra med att hon inte uppmärksammar honom.
-Du älskar Hugh. -Ja.
Men medge att han ser sig som någon sorts gud.
Jag håller inte med. Han har större tankar om sig själv än så.
Brian?
Förlåt. Det är mitt fel, Irene.
Hon verkade sårad när hon blev utelämnad. Jag sa att du hade glömt.
Men, Brian…
Så du pratade med henne?
Ja.
Naturligtvis.
Trots det jag sa är Clare en tillgång på fester.
Hon är så vacker att se på.
Du dröjer väl inte?
-Tack. -Ursäkta.
Vi diskuterade La Josephine. Du har väl sett henne?
-Josephine Baker? Nej. -Du missar något.
Hon var kanske med i Shuffle Along, men jag minns inte.
Hon är bättre än Ethel Waters.
Ethel Waters är så bra.
Felise, fint att du kunde komma.
Kom tillbaka. Irene.
Du har inte suttit ner alls.
Jag vill prata med dig.
Glöm det, vad det än är. Du ser dödsallvarlig ut.
Jag känner mig inte så pigg.
-Vädret, antar jag. -Köp dig en dyr klänning.
Det hjälper alltid.
Jag har försökt få tala med henne hela eftermiddagen. Clare!
Du ser för gudomlig ut, som en tavla!
-Kom på träffen nästa månad. -Du måste!
Jag sa till Dave att jag läst ut boken.
-Har du läst hans böcker? -Självklart. Alla!
Ledsen, Rene, jag måste ha knuffat dig. Klumpigt av mig.
Säg inte att det är ovärderligt och oersättligt?
Nej, du knuffade mig inte, jag är helt säker.
Den kannan var det fulaste
som dina förfäder, de charmiga sydstatarna, ägt.
Jag har glömt hur många tusen år sedan det var
som Brians gammel-gammel-farbror ägde den…
Vad jag menar är att jag aldrig kommit på hur jag ska bli av med den förrän nu.
Jag måste bara krossa den, så att jag slipper den för evigt.
-Enkelt. -Bra gjort.
-Min kära… -Det var underbart.
Bra gjort.
Brian, tack så mycket för ett teparty som…
-Hej då. -…ingen kan slå.
-Stannar du på middag? -Jag kan inte.
Jaha. Synd. Brian ska arbeta.
-Så glad att se dig. -Hej då.
Tack så mycket. Vi hade fantastiskt trevligt.
Trevligt att se dig. Tack.
-Sedan slog jag Patrick i ett lopp. -Mössan!
Först upp! Du kan inte ta mig.
Du får inte vinna. Nej!
God kväll.
Herregud.
-Mina ögon rinner. -Jag är rädd att fingrarna trillar av.
Vinden är brutal!
Ursäkta.
Mrs Redfield? Hur mår ni?
Det var plötsligt.
Han är den enda jag mötte när jag låtsades vara vit.
Hallå, växeln. Quincy 5-4-7-3.
Hallå, är mrs Bellew hemma? Det är viktigt.
Inte?
Strunt i det.
Det är inte så viktigt.
Jag försöker senare.
Irene.
Vad gör du? Det är iskallt.
Ska vi gå på den där festen med Clare?
Har du någonsin varit på sjätte våningen?
Självklart! Min far var vaktmästare.
På den gamla goda tiden, när varje enkel lägenhet hade egen hiss.
En hiss?
-Vi ska väl inte gå upp? -Hela vägen upp.
Herregud!
Varför skulle någon vilja bo här?
Hon sa: "Avskräcker tillfälliga besökare." Hon är hellre död än uttråkad!
Fan ta de här tunna skorna.
Vad är det, Rene?
Har du tänkt på vad du skulle göra om John fick veta?
Ja.
Ge inte upp före fjärde våningen.
Jag vägrar att bära upp någon mer än två våningar.
Och? Vad skulle du göra?
Det jag vill mer än någonting just nu.
Jag skulle bo här.
I Harlem. Med dig.
Herregud.
Kom slöfock.
…middag på Eddie's, sedan Leroy's, och Smalls.
Verkar inte dansarna underliga?
-Nej, raring, bara spriten. -Därför har jag slutat.
-Sedan i morse? -Ja.
Inget det minsta spännande har hänt…
-Varsågod. -Tack.
Drick inte. Drinkarna är inte säkra här.
Irene, har du avgett ett löfte att inte skratta igen?
Nej. Men ni andra är så fyndiga att jag är mållös.
Du har ingen drink. Vad vill du ha?
Ginger ale och whisky.
Först whisky, sedan is och ginger ale.
Försök inte blanda själv, Dave.
-Låt butlern göra det. -Och betjänten?
-Ja, det är en perfekt kväll. -Bra.
Stå inte där. Fryser du inte?
Kom. Kom och prata med mig, eller lyssna åtminstone när jag babblar.
-Kan jag hjälpa er? -Släpp in mig.
-Kanske ni har gått till fel hus. -Jag vet var jag är. Släpp in mig.
Vilken lägenhet söker ni, sir?
-Min fru är där inne. -Er fru?
Nej, sir. Det kan jag garantera.
-Ursäkta, men ni har fel. -Jag har inte fel.
-Kom inte in! -Sir, lugna er.
-Vad händer? -Undan.
Kan jag hjälpa?
Jag var hos Redfields. Hon är med dem.
Ralph, var är min drink?
Bespara dig besväret, och flytta dig.
Jag vet vad ni gör här. Jag vet det.
Jag är Redfield. Vad tusan är det…
Ni får inte säga åt mig! Ingen av er!
Ni ska nog gå.
Lögnare!
Akta er. Ni är den enda vita mannen här.
Din smutsiga lögnare.
Herregud!
-Skynda er. -Fort!
Fort!
Gå ner.
Sitter maken bara där?
Jag vet inte.
-Vadå vet inte? -Jag vet inte säkert om hon är död.
Han försökte nog bara skydda sin fru. Det hela verkar inte särskilt udda.
Är hon…
Gå inte dit.
Du blir bara illamående.
Jag menar, hon ramlade bara, och försvann.
-Irene stod väl bredvid henne? -Den här damen?
Föll hon bara?
Hennes make knuffade henne inte, som dr Redfield här verkar tro?
Nej. Jag är säker på att hon föll innan någon hann stoppa henne.
Det gick så fort…
-Försiktigt. -Såg någon av er andra något?
-Du får inte. -Såg ingen av er hur?
-Han var upprörd, det är sant. -Så det var en olycka?
Jag tror att det var en olycka, ja.
Som jag trodde.
Jag älskar dig.
En olycka, är jag benägen att tro. Vi går upp och tittar på fönstret.
BASERAD PÅ ROMANEN AV NELLA LARSEN
Undertexter: Marie Åkerlund