Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‎NETFLIX PREZINTĂ
‎E destul de cald?
‎A încercat de toate.
‎Ce zici de cum o privea lumea…
‎Sincer, toți eram interesați…
‎Nu e normal pentru o fată.
‎…să-ți mai dăm bani…
‎- Ia-o așa… ‎- E foarte simplu pentru mine.
‎Trebuie să mă feresc de…
‎- O să mă... ‎- Scuze.
‎Parcă tot orașul a ieșit azi.
‎Sunt reducerile de vară. ‎Newyorkezii adoră chilipirurile.
‎Chiar că da.
‎Hai la magazinul de jucării, la răcoare.
‎Dacă nu-i iau nepoatei o păpușă, ‎o să iasă scandal.
‎Vrea una anume? ‎Au modele cărora le poți împleti părul.
‎- Da, poate i-ar plăcea. Nu știu. ‎- Taxi!
‎Așa mai merge.
‎Ce drăguță e aia colorată!
‎- O să-i placă. ‎- Nu.
‎Singurii colorați pe care-i știe ‎sunt angajații. Slavă cerului!
‎Nu-i nicio problemă. Se întâmplă.
‎- Doamne! ‎- Poftim!
‎- Mulțumesc.
‎Ce doamnă de treabă!
‎Poftim, dră! Mulțumesc mult.
‎Mamă, o vreau pe aia.
‎Aveți ‎Cartea de colorat și desenat ‎Mama Gâscă?
‎S-a epuizat.
‎Normal. Am căutat în tot orașul. ‎Fiul meu nu vrea altceva.
‎Mai veniți peste două săptămâni. ‎Poate aveți noroc.
‎- Ziua lui e mâine. ‎- Ghinion!
‎- Mersi. ‎- Scuzați-mă!
‎Cât costă asta?
‎Sunteți bine, domnule?
‎Să mă ajute cineva!
‎A căzut. Dle, mă auziți?
‎Sunteți bine?
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Nu știu.
‎E teafăr?
‎Căldura asta… Și eu simt că o să leșin.
‎Da.
‎Am nevoie de ceai. Sunt cam slăbită.
‎La Drayton, doamnă? ‎Acolo bate mereu vântul.
‎La Drayton ar fi minunat.
‎Taxi!
‎Duceți-l la spital.
‎Mulțumesc.
‎- Bună ziua. ‎- Bună ziua.
‎Chelnerul vine imediat.
‎Încetează!
‎- Acum? ‎- Da, acum.
‎Ești mulțumit?
‎Vino încoace.
‎Ne vedem mai târziu.
‎Să nu stai mult. Mai iau una.
‎Sper să nu dureze.
‎- Te descurci? ‎- Da.
‎Stau aici și mă bucur de răcoare.
‎- Bine. ‎- Bine.
‎- Ar trebui să mă… ‎- Ar trebui.
‎Suntem doi oameni ‎îndrăgostiți, necăsătoriți.
‎O să ne căsătorim în curând.
‎Ei ne cred căsătoriți.
‎Scuză-mă, n-am vrut să mă holbez, ‎dar cred că te cunosc.
‎Mă tem că te înșeli.
‎Nu, te cunosc, Rene.
‎Ești neschimbată. Ți se mai spune Rene?
‎Da. Deși nu mi-a mai spus nimeni așa ‎de multă vreme.
‎Nu mă cunoști?
‎Serios, Rene?
‎Nu știu de unde să te iau…
‎Clare?
‎Exact.
‎Clare Kendry?
‎Nu fugi!
‎Trebuie să stăm de vorbă.
‎Ce întâmplare să te văd aici! Mare noroc!
‎Da, e surprinzător.
‎Nu te recunoșteam dacă nu râdeai.
‎- Te-ai schimbat mult. ‎- Au trecut cel puțin 12 ani.
‎Era să trec pe la tatăl tău de curând.
‎M-am gândit deseori la tine.
‎- Da? ‎- Firește.
‎De când am venit aici, ‎am tot sperat să întâlnesc un cunoscut.
‎Pe tine, de preferință. Și iată-te!
‎Pariez că tu nu te-ai gândit la mine.
‎Deci…
‎Spune-mi!
‎Spune-mi tot! Ești căsătorită, ai copii?
‎Da. Doi băieți. Tu?
‎O fată. Margery. E îngerașul meu.
‎John, soțul meu, e aici cu afaceri.
‎Lucrează la bancă. Pe căldura asta!
‎El era soțul tău?
‎Am venit din Chicago de o săptămână. ‎Acolo locuim.
‎Dar doar aici îmi amintesc ‎ce înseamnă să te simți acasă.
‎Putem să ne vedem des cât sunt aici, nu?
‎Nu știu. Adică… Eu…
‎Tot în Harlem locuiesc.
‎Nu vin în cartierul ăsta prea des.
‎Ce trist!
‎Pot să te vizitez eu în Harlem, altă dată?
‎Să-ți cunosc băieții?
‎Venim des încoace. Dacă iese bine acum, ‎John e sigur că ne mutăm.
‎Visez să mă întorc, Rene.
‎Nu mă îndoiesc.
‎Clare…
‎el…
‎Dacă știe?
‎Hai în apartamentul meu, ‎putem vorbi în voie.
‎Chelner!
‎Nu mai suport căldura asta. ‎Trebuie să mă schimb.
‎John o să se întoarcă în curând.
‎Iar eu sunt fleașcă de transpirație.
‎Drăguț…
‎Gert Johnson e în cartea de telefoane. ‎Acum e Gertrude Martin.
‎S-a măritat cu Fred. Îl știi?
‎Da. Nu l-am mai văzut ‎de nu mai țin minte când.
‎Au gemeni. Nu e minunat?
‎Băieți. Ador băieții.
‎Dar nu-mi mai asum riscul.
‎Am avut o spaimă cumplită ‎că Margery iese închisă la culoare.
‎Ai mei sunt mai închiși.
‎- Și soțul tău… ‎- El…
‎n-ar putea trece drept alb, ‎dacă la asta te referi.
‎Am crezut…
‎Bine, atunci.
‎Te rog!
‎În fine, ea se dă albă.
‎- Nu te-ai gândit s-o faci? ‎- Ce anume?
‎Să te dai albă.
‎Nu, de ce aș face-o?
‎O mai fac uneori, pentru unele avantaje. ‎Dar nu.
‎Am tot ce mi-am dorit.
‎Deși mi-aș dori mai mulți bani.
‎Sigur. Asta vrea toată lumea. ‎Mai mulți bani.
‎E tare bine să ai bani.
‎În situația dată, merită prețul plătit.
‎Ar trebui să plec, Clare.
‎Nu cred că e o idee bună ca John…
‎Ba da, Rene.
‎Mai stai un pic! Te rog, rămâi!
‎Fir-ar să fie! Am făcut o prostie.
‎Stai puțin, o să comand ceva de mâncare.
‎Bine.
‎La ce te gândești, Rene?
‎Ești curioasă?
‎Poți să mă întrebi orice.
‎Ce i-ai spus despre familia ta?
‎N-a fost o problemă așa de mare ‎pe cât crezi.
‎Mătușile mele m-au crescut ‎după moartea tatei, mi-au oferit un cămin.
‎Erau foarte albe, ‎respectabile și credincioase.
‎N-a trecut mult și a apărut John.
‎Imediat ce am făcut 18 ani, ‎ne-am căsătorit și…
‎Am plecat de acolo de tot.
‎Ești fericită?
‎Sigur, Rene.
‎Cum spuneai și tu, am tot ce-mi doream.
‎Iartă-mă, am fost grosolană.
‎Sigur că ești fericită.
‎Uită-te la tine!
‎- Și fiica ta? ‎- Margery? E divină.
‎John vrea s-o trimită ‎la un internat elvețian la toamnă.
‎O să primească o educație pe cinste, ‎nu ca noi.
‎Room-service?
‎Vrem prăjituri. ‎Cele mai frumoase pe care le aveți.
‎Ce ceai cu gust de șampanie aveți?
‎Glumesc!
‎Da, vrem ceai cu gheață ‎în pahare de șampanie.
‎Sărbătorim.
‎- Ajunge, mulțumesc. ‎- Mai ia o picătură, n-ai băut mai deloc.
‎- Cio? ‎- John, dragule!
‎M-am întâlnit ‎cu o veche prietenă din școală.
‎Irene Westover. ‎Irene, soțul meu, John Bellew.
‎Îmi pare bine, dnă Westover.
‎De fapt, sunt dna Redfield.
‎Sigur… Nici nu m-am gândit să te întreb.
‎Scuze de deranj.
‎Îmi dai ceva de băut, scumpo?
‎- Poftim! ‎- Mulțumesc.
‎Bem pentru prieteni vechi?
‎- Pentru prieteni vechi! ‎- Pentru prieteni vechi!
‎- Rene, ai auzit cum mi-a spus John? ‎- Clare, te rog!
‎Nu, spune-i de ce.
‎E o prostie.
‎Când ne-am căsătorit, ‎era albă ca spuma laptelui.
‎Dar, odată cu trecerea timpului, ‎devine tot mai întunecată.
‎I-am zis: „Dacă nu ești atentă, ‎o să te trezești într-o zi
‎că te-ai transformat în cioară.”
‎De atunci, îi spun Cio.
‎Ce amuzant!
‎E o prostie.
‎Nu, e…
‎E amuzant.
‎Doamne, John!
‎După atâția ani, ar mai conta
‎dacă ai afla că sunt 1 sau 2% de culoare?
‎N-ai decât să te faci cât de neagră vrei.
‎Știu că nu ești colorată.
‎Vă displac negrii, dle Bellew?
‎Nu, deloc. Îi urăsc.
‎Dar Cio îi urăște și mai mult, ‎deși încearcă să devină ca ei.
‎Nu-i acceptă prin preajmă ‎nici măcar ca menajere.
‎Nu-i așa?
‎Ați cunoscut vreun negru?
‎Nu, dar știu oameni care au cunoscut.
‎Și citesc despre ei în presă.
‎Groaznic! Jafuri, crime…
‎E foarte trist.
‎John, pe Rene n-o interesează ‎obsesiile tale.
‎Scuze, n-am vrut să te plictisesc.
‎Locuiești pe aproape?
‎Destul de aproape.
‎New Yorkul e un oraș grozav. ‎E orașul viitorului.
‎- Cu ce se ocupă soțul tău? ‎- E medic.
‎- Medicii au viață interesantă. ‎- Da. Dar dificile. Și stresante.
‎Cred că și pentru soții. Atâtea paciente…
‎John, nu începe! Mai vrei ceai, Rene?
‎Te-am reținut prea mult.
‎Dar abia am început!
‎- Mulțumesc pentru băutură. ‎- Te conduc.
‎Rene.
‎- Sper să ne vedem curând. ‎- La revedere dnă Redfield!
‎- Mi-a părut bine. ‎- La revedere, Clare!
‎- Bună seara, Lance! ‎- Bună seara!
‎Unde ai fost?
‎Am căutat cartea aia afurisită.
‎- Au mâncat? ‎- Cred că da.
‎Voiam să-i culc, dar…
‎- Dar ai adormit. ‎- Așa se pare.
‎Nu m-am trezit încă?
‎Prinde!
‎Pasează!
‎Vino încoace.
‎- Credeam că ai învățat să te legi. ‎- Mă derutează.
‎Bine, încă zece minute.
‎- Prinde mingea! ‎- Nu vreau.
‎Să n-o pierzi.
‎E plictisitor să mă joc cu tine.
‎Lasă-mă în pace!
‎La naiba!
‎- Prinsă! ‎- Drăcie!
‎Brian, de ce te furișezi mereu?
‎Vezi cum vorbești!
‎O să întârzie la școală.
‎Dacă te duc și pe tine, ‎n-ajung la următorul pacient.
‎- Băieți, intrați în casă! ‎- Irene?
‎Da, trebuie să intrați.
‎Iartă-mă, iubitule!
‎Mă gândeam ‎cât de mult seamănă Junior cu tine.
‎Nu îl dăm prea devreme la școală?
‎Uităm că e mai mic.
‎Nu-ți mai face atâtea griji pentru băieți.
‎N-au nimic. ‎Sunt băieți puternici și sănătoși.
‎Probabil…
‎Dar mă tem că a preluat ‎niște idei ciudate de la băieții mai mari.
‎„Ciudate”? Despre ce?
‎Chestii la care se gândesc băieții.
‎Te referi la sex?
‎Da. Glume. Chestii de genul ăsta.
‎Dacă sexul nu e o glumă, ce e?
‎- Ce e o glumă? ‎- Lasă poantele!
‎Ești gata?
‎Nu, du-te! Eu iau autobuzul.
‎- Atunci, vin să te iau? ‎- Te rog! De la tipografie.
‎Trebuie să mai comand ‎broșuri și bilete pentru bal.
‎Ar trebui să te plătească.
‎Nu e operă de caritate dacă mă plătesc.
‎- Hai, băieți! ‎- Suntem gata?
‎- Fuguța! ‎- Nu mă prinzi!
‎- Întoarce-te! ‎- Ești gata?
‎- Sunt rapid. ‎- Hai!
‎- Plecați, băieți! ‎- Junior.
‎- Nu vreau. ‎- Mă tem că n-ai de ales.
‎Pa, mamă!
‎- Sunt prea rapid. Nu mă prinzi. ‎- Treci încoace!
‎Vreți grepfrut, doamnă?
‎Mulțumesc.
‎Pălăria.
‎Dnă Redfield, ați uitat una.
‎Mulțumesc.
‎TIPOGRAFIE ȘI PAPETĂREI
‎Vrei să conduc eu?
‎Sigur.
‎E totul în regulă?
‎Mai e o lună și am epuizat biletele, ‎mai sunt doar la intrare.
‎- Și eu sunt foarte ocupat. ‎- Nu ți-e frig?
‎Nu-l închide, dacă nu ți-e frig.
‎Orașul ăsta!
‎Încep să urăsc bolnavii.
‎Rudele băgăcioase, ‎încăperile murdare, împuțite…
‎E doar o zi proastă.
‎Nu vorbești serios. Ajuți oameni bolnavi.
‎- Să nu discutăm despre asta. ‎- Tu ai început.
‎- Deschide geamul. ‎- Parcă ți-era frig.
‎Acum mă sufoc. Deschide-l!
‎Știu că tu crezi ‎că în altă parte ne-ar fi mai ușor.
‎În America de Sud. Sunt de acord. ‎Ar fi bine să plecăm din țară.
‎Nu acum, desigur, ‎dar când băieții pleacă de acasă…
‎- Vizităm Brazilia. ‎- S-o vizităm?
‎Sau îl putem da pe Junior ‎la o școală europeană.
‎O să-l transformi într-un pămpălău.
‎Ted are nevoie de atenția ta.
‎Și să nu crezi că te las ‎să-l trimiți pe Junior la grădiniță
‎doar pentru că are parte de educație.
‎Să învețe cât mai devreme despre sex. ‎Să știe că e o mare glumă.
‎Cea mai mare din lume.
‎- Ce vrei să spui cu asta? ‎- Nimic.
‎Dar m-am săturat să fiu pe planul doi,
‎după draga ta Ligă a Negrilor.
‎Eu de ce n-am parte de generozitate?
‎Nu acum. Se uită lumea.
‎Ce-i asta?
‎- Cred că e de la Clare Bellew. ‎- Clare Bellew?
‎Femeia din Chicago cu care te-ai întâlnit?
‎Te mai vezi cu ea?
‎N-am deschis scrisoarea.
‎- Ștampila poștei e din New York. ‎- Știu.
‎- Probabil că s-au mutat aici. ‎- Brian, nu mă văd cu ea.
‎Parcă ați fost prietene bune în școală.
‎Aș fi tâmpită să nu-mi dau seama
‎că, dacă un bărbat mă jignește, ‎e vina lui prima oară,
‎dar e vina mea ‎dacă-i dau șansa s-o mai facă.
‎Sigur.
‎Îmi dai voie?
‎„Mă simt foarte singură…”
‎„Tânjesc să fiu iar cu tine.”
‎- Nu râde de ea, nu-i corect. ‎- Eu doar citesc.
‎Bine.
‎„Nu știi cum, în existența mea palidă,
‎eu văd mereu imagini strălucitoare ‎cu acea parte din mine
‎de care credeam că mă bucur să scap.”
‎Hai, e amuzant! E foarte dramatică.
‎„Rene, draga mea, poate
‎că tu ai ales o cale ‎mai înțeleaptă și mult mai fericită.”
‎Sunt flatată. „Înțeleaptă.” ‎De parcă ar putea îndrepta ceva umilința…
‎Stai, mai e ceva.
‎„N-aș fi simțit dorința asta sălbatică…
‎dacă nu te vedeam.”
‎Incredibil!
‎Dă vina pe tine.
‎„Dorință sălbatică.”
‎Să nu cedezi în fața ei.
‎De ce ești așa furioasă?
‎- Soțul ei nu te-a făcut… ‎- Dar ar fi făcut-o.
‎Tot aia e.
‎Există și o parte amuzantă.
‎Eu n-o văd.
‎Nu e amuzant, e revoltător.
‎Irene, încetează! E normal. ‎Mereu se întorc.
‎Muncesc din greu să ajungă acolo, ‎de ce ar vrea să se întoarcă?
‎Dacă aș ști asta, aș ști ce e rasa.
‎Ai crede că sunt mulțumiți că sunt albi.
‎Aiurea! Cine e mulțumit de ce e?
‎Eu sunt.
‎Mulțumită.
‎Sunt.
‎- Hai! Stai, Junior! ‎- Hai, băieți!
‎- Cărțile. ‎- Pa, mamă!
‎Pa, mamă!
‎Pa!
‎Faci cartofi dulci diseară. ‎Ții puiul pentru mâine.
‎Da, doamnă.
‎- Ai făcut curat la băieți? ‎- Încă nu.
‎Grăbește-te! O să se întoarcă în curând ‎și n-o să mai poți.
‎Pot să vă aduc ceva?
‎Nu. Îmi iau singură.
‎Reședința Redfield.
‎Da, bună ziua!
‎E dl Wentworth.
‎Alo? Da, Hugh…
‎Da. Tu?
‎Toate, sinceră să fiu. Știu…
‎I-l dau pe al meu Biancăi. ‎Nu-mi mai trebuie.
‎Vorbesc serios.
‎A fost o prostie să nu i-l dau, ‎o să fiu ocupată…
‎Câtă vreme Brian are unde să stea ‎din când în când…
‎Foarte bine. ‎Salut-o pe Bianca din partea mea.
‎Da, mă ocup imediat. Pe mâine, Hugh! Pa!
‎Doamne, Clare, ești adorabilă!
‎N-ai vrut să-mi răspunzi la scrisoare?
‎În fiecare zi m-am dus la oficiul poștal.
‎Sigur credeau că am avut o aventură
‎și bărbatul m-a părăsit.
‎- Clare… ‎- Ei bine…
‎Până la urmă, am înțeles. ‎Nu mi-ai scris și nici nu aveai de gând.
‎Am încercat din greu să uit, ‎dar n-am putut.
‎Trebuia să știu de ce. De asta am venit.
‎De ce nu mi-ai scris, Rene?
‎Vezi tu…
‎Ei bine… vezi tu…
‎Mă tot gândesc că…
‎n-ar fi trebuit…
‎N-ar fi trebuit să vii.
‎- Adică nu mă vrei aici. ‎- Nu.
‎Nu trebuia să-ți asumi riscul.
‎E un gest nesăbuit, îți dai și tu seama…
‎și nu e potrivit.
‎Rene, ești incredibilă! ‎Nu e un gest potrivit?
‎- Nu ești în siguranță. ‎- Siguranță?
‎Să vii aici. ‎Având în vedere atitudinea dlui Bellew.
‎Sigur, înțeleg.
‎Ai tot dreptul să fii furioasă.
‎Ai reacționat foarte frumos în ziua aia, ‎îți mulțumesc.
‎Nu vreau mulțumiri.
‎Voiam să spun că… a fost drăguț ‎din partea ta să fii atât de delicată.
‎Aveam de ales, Clare?
‎Am fost furioasă pe tine.
‎- M-ai pus în postura aia. ‎- Da.
‎De ce nu ți-e clar ‎din ce motiv nu ți-am scris?
‎A fost o prostie.
‎De ce nu vreau să am de-a face cu tine.
‎Nu…
‎Nu plânge!
‎Mă simt foarte prost.
‎Nu m-am gândit…
‎Îmi pare tare rău, Rene.
‎Liniștește-te, n-ai de ce.
‎Și mie îmi pare rău.
‎Adevărul e că mă bucur să te văd, Clare.
‎Foarte mult.
‎Și eu, că te văd pe tine. ‎Nici nu-ți dai seama!
‎Dacă nu era ziua aia, ‎aș fi murit fără să vorbesc cu nimeni.
‎N-ai cum să știi.
‎N-am cu cine să vorbesc sincer.
‎Ar fi trebuit să mă gândesc la asta.
‎Nu mă aștept să înțelegi.
‎Tu ești fericită.
‎Ai o viață onestă, bună, ești liberă.
‎Liberă, în siguranță.
‎În siguranță.
‎Nici nu mai știu ce înseamnă asta.
‎Încep să cred că nimeni nu e ‎cu adevărat fericit, liber, în siguranță.
‎Atunci, ce mai contează dacă te vizitez?
‎Ai un copil, Clare. ‎Nu e vorba doar despre tine.
‎Să fii mamă e cel mai crud lucru din lume.
‎- Alo? Reședința Redfield. ‎- Da.
‎O clipă…
‎E cea mai mare răspundere.
‎Iar vă caută dl Wentworth.
‎Scuză-mă!
‎Alo?
‎Hugh, spune-i să lase prostiile. ‎Ți-am zis că e în regulă.
‎Pe mâine!
‎Pari ocupată.
‎Mâine e ‎Balul Ligii Întrajutorării Negrilor.
‎Fac parte din comisia de organizare. ‎Practic, sunt toată comisia.
‎- Hugh Wentworth, romancierul? ‎- Da. Îl cunoști?
‎- I-am citit o carte sau două. ‎- Da?
‎- Sunt bune, nu? ‎- Să zicem…
‎Ușor disprețuitoare.
‎Da. El e foarte drăguț.
‎Pot să-mi văd de treabă?
‎- Nu așteptam oaspeți. ‎- Nu mă deranjează.
‎Poți să-mi arăți casa ta.
‎Hugh Wentworth vine la balul tău?
‎Da. De ce nu?
‎Mi se pare curios.
‎Un asemenea om să vină ‎la un bal al negrilor.
‎Sute de albi vin în Harlem cu afaceri.
‎- De ce? ‎- Ca și tine, ca să vadă negri.
‎Ce faceți, băieți?
‎Să se distreze, să se inspire,
‎să vadă cum cei măreți ‎îi privesc pe negri.
‎Rene, dacă aș veni și eu?
‎- De ce? Pentru că vin mulți albi? ‎- Nu, pentru că o să fie distractiv.
‎Nu știu. Dacă te recunoaște cineva?
‎Îmi asum riscul.
‎- O să mori de plictiseală. ‎- Ba nu, pe cuvânt.
‎- N-o să pot să-ți port de grijă. ‎- O să fiu cuminte.
‎Stau și îi privesc pe cei măreți ‎și pe cei mărunți.
‎Nu-mi pasă ce faci sau unde te duci.
‎Dar de ce ai merge într-un loc ‎unde ai putea avea probleme?
‎Al naibii John!
‎Îmi strică toate planurile. ‎Îmi vine să-l omor!
‎Mai bine nu.
‎În statul ăsta încă există ‎pedeapsa capitală.
‎Îmi doresc atât de mult ‎să fiu printre negri,
‎să vorbesc cu ei, să-i aud râzând.
‎Aproape că am uitat…
‎La naiba!
‎- Să cobor? ‎- Nu-i nevoie.
‎O să curețe Zu.
‎Zu!
‎Vino la bal dacă vrei. Nu te împiedic.
‎Mulțumesc, Rene. ‎Ești foarte drăguță. Mulțumesc.
‎Băieți?
‎- Ce vrei? Suntem ocupați. ‎- Junior!
‎Nu vă supărați. Știu că am stricat totul,
‎dar, dacă promit că nu vă deranjez, ‎pot să intru?
‎O să fim doar noi la cină.
‎Mai bine. ‎N-am ingrediente pentru mai mulți.
‎Ei erau cowboy-i, eu eram indianul.
‎M-au prins chiar în fața fortului.
‎Dar cred că am evadat.
‎Nu-l băga în seamă. ‎Junior se pripește mereu.
‎Ce gătești? Cartofi dulci? Cum îi faci?
‎Cu unt, sare și zahăr. Simplu.
‎Simplu? E cel mai bun gust din lume.
‎Unde ai găsit-o, Rene?
‎Caut o menajeră ‎care să facă mâncare ca acasă.
‎- Nu e așa. ‎- Cum nu e?
‎Toți avem nevoie de ajutor. E normal.
‎- Poate data viitoare rămâi la cină. ‎- Da, te rog.
‎Ce-ar fi să vin mâine ‎și mergem la bal împreună?
‎Bine.
‎- Pe mâine, atunci. ‎- Da, pe mâine.
‎Pa, Rene!
‎- Hai în casă! ‎- Dar n-am apucat…
‎- Credeam că ai adormit. ‎- Nu. Ai venit la timp. De data asta.
‎Bine.
‎- Ai emoții? ‎- Dă-te! Te-ai așezat pe rochia mea.
‎Vine și Clare. Clare Bellew.
‎- Nebuna aia? ‎- Da.
‎Nebuna de Clare Bellew.
‎- Nu e nebună. ‎- De când?
‎E doar… altfel.
‎Mi-a făcut o vizită-surpriză ieri.
‎Ieri? De ce nu mi-ai spus?
‎- Nu știu. Aveam multe pe cap. ‎- Irene.
‎Din câte spunea, ‎n-o să fie o problemă dacă vine, așa că…
‎Am acceptat.
‎- Vine aici? ‎- Trebuie să ajungă.
‎Să te porți frumos!
‎Nu cred că reușesc.
‎Poartă-te frumos cu ea!
‎O să fiu politicos.
‎Te îmbraci sau zaci acolo?
‎Nu-mi mai sta în cap. Așteaptă-mă jos!
‎Stai, iartă-mă! Te iubesc.
‎Chiar că ai emoții.
‎Credeam că n-o să-mi mai revin.
‎Ce febră am avut! Credeam că mor.
‎A fost o epidemie. ‎Am tratat o mulțime de cazuri.
‎Nu toți au supraviețuit.
‎- Ai noroc. ‎- Da.
‎Sigur, am salvat mulți.
‎- Mă dau mare. ‎- Și ce dacă?
‎Merită să te lauzi, dacă e adevărat.
‎Cred că ai dreptate.
‎Iartă-mă, nu știam că ai sosit.
‎Nicio problemă, ne-am prezentat singuri.
‎Așa e.
‎Arăți superb, Rene.
‎Cred că am ales ținuta greșită.
‎Prostii! E perfectă.
‎- ...s-o fac iar. ‎- Mi-ai spus.
‎Uite-i!
‎Cum arăt?
‎Ca o prințesă.
‎Bine.
‎- Noapte bună! ‎- Noapte bună!
‎Mă simt ca în ajunul Crăciunului.
‎Știam că mă așteaptă o surpriză, ‎dar nu ghiceam care.
‎Sunt încântată! Nici nu-ți dai seama.
‎- „Nici nu-ți dai seama.” ‎- Termină!
‎Bună!
‎Ce bine sună muzica!
‎O să vină.
‎Bianca, sunt scandalizat!
‎Uite-l pe Hugh!
‎Avem unde să stăm?
‎În separeul lui Hugh, dacă ajungem acolo.
‎Ce nebunie!
‎Uite-l!
‎Felise, Dave!
‎- E un triumf. Trupa e excelentă. ‎- E fantastic!
‎- Hai să dansăm, Brian. ‎- Ce…
‎- Nu… ‎- Ba da.
‎Ai grijă, are două picioare stângi.
‎- Așa e? ‎- Nu.
‎- Da, e adevărat. Sunt cam ruginit. ‎- Hai să încercăm!
‎Bine.
‎„Sărac, bogat, cerșetor, hoț…” ‎Cum e mai departe?
‎„Doctor, avocat, căpetenie indiană.” ‎Avem toate soiurile aici.
‎Mă interesează istoria și statutul
‎blondei de basm pe care ai adus-o.
‎Vezi?
‎Cea care dansează cu soțul tău.
‎E o veche cunoștință din Chicago. ‎E încântată că te cunosc.
‎Ce drăguț!
‎O vezi pe soția mea îndărătnică ‎prin mulțime?
‎Da!
‎Vechea problemă.
‎Atâția domni de culoare ‎au făcut o nordică să-și piardă mințile.
‎Termină!
‎Am văzut-o în seara asta și în alte locuri
‎decât la dans cu un etiopian?
‎Nu.
‎Trebuie să recunoști ‎că un bărbat de culoare
‎e un dansator mai bun decât un alb.
‎Asta dacă vedetele care ajung aici
‎sunt reprezentative pentru voi.
‎Având în vedere că nu m-am lăsat purtat ‎pe aripile dansului de un bărbat,
‎nu pot să te contrazic.
‎Bianca și celelalte tot povestesc
‎cât de bine arată câte un negru, ‎mai ales unul foarte închis la culoare.
‎Cum e Ralph Hazelton.
‎Zeci de femei l-au declarat ‎extraordinar de chipeș.
‎Ce părere ai? Chiar e?
‎Nu. Și nici altcineva n-ar spune asta.
‎E doar exotismul. ‎E atracția față de ce e diferit.
‎O încântare…
‎Ceva ce simți în prezența a ceva ciudat
‎și, poate, un pic respingător.
‎Asta e!
‎Deci ești de acord cu teoria
‎că noi venim aici doar ca prădători?
‎Nu.
‎Mai mult de curiozitate.
‎Ca prințesa ta din Chicago.
‎Ce înseamnă asta?
‎Lucrurile nu sunt mereu ce par, Hugh.
‎Să fiu al naibii!
‎- Nu ți-ai da seama, uitându-te la ea. ‎- Nu.
‎Ce surprinzător!
‎Tu poți să-ți dai seama mereu ‎de diferență?
‎- Acum chiar pari ignorant. ‎- Vorbesc serios.
‎Există un sentiment de apartenență, ceva?
‎Nu-mi mai vorbi de parcă ai scrie ‎pentru ‎National Geographic.
‎Îmi dau seama la fel ca tine.
‎Dar uneori există…
‎ceva ce nu e evident.
‎Da, te înțeleg.
‎Însă mulți oameni se dau drept albi.
‎E ușor pentru un negru ‎să se dea drept alb.
‎Nu ar fi la fel de simplu pentru un alb ‎să se dea drept negru.
‎Nu m-am gândit la asta.
‎Nu, Hugh. De ce te-ai gândi?
‎Uneori, cred că tu ai putea.
‎Da.
‎Dacă poți, de ce n-o faci?
‎Scuze.
‎- Te întreb de ce n-ai face-o. ‎- De unde știi că n-o fac?
‎Ești misterioasă în seara asta.
‎Și tu ești un nesimțit.
‎Vreau să spun…
‎că toți ne prefacem că suntem altceva.
‎Nu-i așa?
‎Sunt nesimțit?
‎Mă dor picioarele ca pe un maratonist!
‎Îți admir energia.
‎Ar trebui să-mi recuperez soția,
‎până nu mi-o fură un bărbat de tot.
‎Dansați cu mine, dle Wentworth!
‎Nu e punctul meu forte, dnă Bellew.
‎- Hugh. ‎- Brian.
‎- Mulțumesc. ‎- Pentru tine.
‎- Mulțumesc. ‎- Soțul tău m-a distrus, Rene.
‎Trebuie să mai dansez o dată cu el. ‎E cel mai bun!
‎Soția mea nu ți-a spus ‎că nu reacționez bine la lingușiri.
‎Dar mi-ar face plăcere
‎să-ți găsesc un înlocuitor pe măsură.
‎El e omul potrivit pentru tine.
‎- Tu? ‎- Da.
‎Ești acceptabil. Vino!
‎- Salut! ‎- Tipul n-are nicio șansă.
‎Absolut niciuna.
‎Mă bucur că a venit.
‎Nu e extraordinar de frumoasă?
‎Nu tocmai.
‎- Glumești! ‎- Nu.
‎Ar fi o femeie albă ‎neobișnuit de frumoasă,
‎dar eu prefer femeile ‎mai închise la culoare.
‎Da?
‎Poate pentru că era foarte fericită.
‎Irene, ai grijă!
‎Nu ești responsabilă pentru fericirea ei.
‎Prostii!
‎Încetează!
‎Clare?
‎Te duci la culcare, mamă?
‎Sigur că nu, scumpule.
‎- Unde-i Clare? ‎- Vine mai târziu, când voi dormiți.
‎- Dar vă pupă. ‎- Tata a zis că o să se joace cu mine.
‎Ted, du-ți fratele la bucătărie, ‎să mâncați ceva.
‎Nu vreau să mănânc.
‎- Ted, am spus să-l duci… ‎- Scuză-mă!
‎Iartă-mă, i-am spus lui Junior ‎că vine Clare.
‎Ce se întâmplă?
‎Cineva l-a făcut „mizerabil”…
‎și mai știi-tu-ce, azi.
‎- Zulena? ‎- Suntem afară, Rene.
‎Ce naiba? Clare, nu ți-e frig?
‎Când Domnul îți oferă ‎o asemenea zi magică, profiți de ea.
‎Ești nebună.
‎- Zu, mă ajuți cu cumpărăturile? ‎- Se cheamă „vară indiană”.
‎- Vară indiană? ‎- Zu.
‎Eu și Zu vorbeam despre vecini, ‎familia Charleston.
‎- Fata cea mare e foarte drăguță. ‎- Așa e.
‎Ted nici n-o privește în ochi.
‎- Pubertatea strică prieteniile. ‎- Pubertatea e un dezastru.
‎Amin!
‎Nu știu…
‎Tu parcă aveai mulți prieteni.
‎Probabil.
‎Uneori mă întreb ‎de ce n-am fost prietene mai bune.
‎Ne-am împăcat bine.
‎Dar mereu te-am admirat.
‎Erai foarte calmă și frumoasă, ‎orice s-ar fi întâmplat.
‎Eu? Fii serioasă!
‎Tu erai mereu cea frumoasă.
‎Eu sunt de altă părere.
‎Rămâi la cină?
‎Nu pot.
‎John vine acasă.
‎Nu venea săptămâna viitoare?
‎Se întoarce mai devreme.
‎Îi e dor de mine.
‎Sentimentul nu e reciproc. ‎Aș vrea să nu se mai întoarcă.
‎- N-ar trebui să vorbești așa! ‎- Nu-i așa?
‎Mai vii la bridge?
‎Doamne ferește să ratez partida de bridge!
‎„Era întuneric înăuntru ‎și mirosea a lemn și ulei.”
‎„Dădu cu capul de un bec ‎care atârna din tavan.”
‎Continui tu?
‎„Șobolanul opri becul din legănat
‎și trase de lanț, iar lumina pâlpâi.”
‎A avut loc un linșaj în Little Rock, ‎ai auzit?
‎- Nu acum. ‎- Ce s-a întâmplat?
‎Un bărbat negru a fost acuzat ‎că a atacat două femei albe.
‎Ce le-a făcut?
‎Întrebarea nu e „ce?”, ci „dacă?”, Ted.
‎- Dar tot l-au linșat. ‎- Exact.
‎Junior, spală-te pe dinți.
‎L-au…
‎- …fugărit… ‎- Brian.
‎L-au spânzurat de un stâlp de telefon ‎și l-au împușcat.
‎- Dar de ce, tată? ‎- Pentru că ne urăsc.
‎Am spus că nu acum, Brian.
‎Vino încoace!
‎Se pare că nu putem discuta așa ceva
‎fără să supărăm doamnele din familie.
‎- Bine. ‎- Da.
‎Spală-te pe dinți!
‎Îmi iau în serios rolul de mamă.
‎Știu că sunt prinsă cu băieții ‎și cu gospodăria.
‎Dar nu e nimic amuzant în asta.
‎Rene, știu.
‎Ești foarte bună. Perfectă.
‎O spui de parcă ar fi un lucru rău.
‎Hai să ne așezăm un pic!
‎Îmi place să-l ascult.
‎Să nu crezi că o să uit vreodată ‎cât de bună ai fost cu mine.
‎- Ce tot spui? ‎- Vorbesc serios.
‎Vezi tu…
‎Nu am principii morale ‎sau un sentiment al datoriei, ca tine.
‎- Vorbești prostii. ‎- Dar e adevărat, Rene.
‎Nu-ți dai seama?
‎Nu semăn deloc cu tine.
‎Aș face orice ‎pentru lucrurile pe care mi le doresc.
‎Aș răni pe oricine.
‎Aș renunța la orice.
‎La orice.
‎Sunt periculoasă.
‎Clare, încetează!
‎Nu ai dreptate.
‎Ai avut mereu multe, ‎dar n-ai renunțat la nimic.
‎Clare?
‎Scuze.
‎A sunat Mae?
‎Nu știu unde ar putea fi.
‎A naibii Zu, să-și ia liber…
‎Trebuie să-și vadă și ea familia uneori.
‎Dar suntem în întârziere și…
‎E ultima mea seară ‎înainte să plec în Europa.
‎Rămân eu cu băieții și ieșiți voi doi.
‎- Serios? ‎- Nu mă deranjează.
‎- Nu putem să te abandonăm. ‎- Ba da.
‎Și așa o să fiți în număr par.
‎Acum chiar că trebuie să joc bridge.
‎- Du-te! ‎- Dar o să-mi fie dor de tine, Rene.
‎Ba nu. Du-te! Fugi!
‎Plecați!
‎Aici găsești toți oamenii talentați.
‎Și toată băutura.
‎Unde e Prințesa?
‎Rareori vă am pe amândoi doar pentru mine.
‎E în Europa.
‎Fiica ei e la internat. Tocmai în Elveția.
‎- Ce e? ‎- Nimic. Dar…
‎Ce știi tu despre Elveția?
‎N-o să-i simt lipsa. E prea dificilă.
‎Unii ar spune la fel despre tine.
‎Corect.
‎Dar ce face ea e o nesimțire. ‎Joacă mereu rolul victimei.
‎„Biata de mine” etc…
‎E un mod meschin de a deveni popular.
‎- Nu mi se pare corect… ‎- N-am terminat.
‎Dar menține un anumit farmec.
‎Hugh, n-o cunoști mai deloc.
‎- Cum nu e aici să se apere… ‎- O aperi tu?
‎Ce galant din partea ta!
‎- Bună ziua, Lance! ‎- Irene.
‎Trebuie să se usuce înainte s-o fixăm.
‎E plăcut, nu? Doar noi patru.
‎- Fac ciocolată caldă. ‎- Da, te rog!
‎Vreau să continuăm discuția.
‎- Păreți serioși. ‎- Vorbim despre John Carter.
‎Bărbatul linșat în Little Rock.
‎- Iarăși? ‎- Trebuie să știm lucrurile astea.
‎- Da? ‎- Mai avem alune?
‎- O să caut. ‎- Vreau și eu.
‎Nu s-au mulțumit să-l împuște doar.
‎L-au legat de o mașină ‎și l-au târât prin tot orașul.
‎- I-ai spus asta tatălui tău? ‎- El mi-a spus mie.
‎Da?
‎Sunt destul de mare ‎ca să nu-mi mai vorbiți ca unui copil.
‎Sărut-mâna pentru masă, mamă.
‎Te rog să nu le mai vorbești ‎despre linșaje.
‎De ce?
‎Au timp să învețe ‎despre lucruri oribile când mai cresc.
‎- Acum sunt în siguranță. ‎- Te înșeli.
‎Dacă insiști să crească ‎în țara asta nenorocită,
‎e mai bine să afle din timp ce-i așteaptă.
‎Dar sunt fericiți. ‎De ce vrei să strici asta?
‎- Vreau să rămână fericiți. ‎- Irene.
‎Ce rost are să le ascundem lucruri?
‎Am încercat să-i ferim ‎de cuvântul „cioroi”.
‎- Nu folosi… ‎- Dar au fost strigați așa.
‎Nu accept ‎să vorbești despre probleme rasiale.
‎- E și casa mea. Trebuie să știe… ‎- Nu trebuie!
‎Nu trebuie.
‎Nu înțeleg cum un om atât de inteligent ‎poate fi atât de prost.
‎Vreau să plec din iadul ăsta de mulți ani.
‎Am tot spus să plecăm o vreme.
‎Dar erai mai fericit cu Clare în preajmă, ‎așa că…
‎Ce legătură are Clare cu…
‎Am fi plecat într-o vacanță, ‎dacă n-ar fi fost ea.
‎Am renunțat la idee pentru că te-ai opus…
‎- Nu m-am opus ca Clare… ‎- La naiba!
‎Nu vorbesc despre Clare.
‎- Se pare… ‎- Și nici despre vacanță.
‎Vreau să plecăm din…
‎Ești mai puțin mulțumit cu ce ai, ‎când ea nu e aici.
‎Eu sunt de altă părere.
‎Nu.
‎Mă trezesc.
‎Nu-ți face griji.
‎- Ce drăguț ești că ai venit să mă chemi. ‎- Sunt un soț atent.
‎Vine atâta lume la ceai!
‎Noroc că e totul pregătit.
‎- Clare e jos. ‎- Clare? Cum așa?
‎Intenționat n-am invitat-o.
‎S-a întors de ceva vreme, ‎Zu preia mesajele ei,
‎dar tu nu-i răspunzi.
‎Pot să întreb de ce?
‎Petrecerea e pentru Hugh, ‎care n-o prea are la inimă,
‎așa că n-am invitat-o.
‎Dacă mă întrebi pe mine, ‎antipatia lui n-are legătură cu ea,
‎ci cu faptul că ea nu-l bagă în seamă.
‎- Îl iubești pe Hugh. ‎- Da.
‎Dar trebuie să recunoști ‎că se consideră divin.
‎Te contrazic.
‎Se crede mai bun de atât.
‎Brian?
‎Îmi pare rău. E vina mea, Irene.
‎S-a supărat că e ignorată. ‎I-am spus că a fost o scăpare.
‎Dar, Brian…
‎Ai vorbit cu ea?
‎Da.
‎Normal.
‎În ciuda a ce am spus, ‎Clare dă viață oricărei petreceri.
‎E foarte atrăgătoare.
‎Să nu întârzii!
‎- Mulțumesc. ‎- Îmi pare rău.
‎Discutăm despre ‎La Josephine. ‎Bănuiesc că ai văzut-o.
‎- Josephine Baker? Nu, niciodată. ‎- Ai numai de pierdut.
‎Poate că a fost în ‎Shuffle Along, ‎când l-am văzut,
‎nu-mi mai amintesc.
‎Îmi place mai mult decât Ethel Waters.
‎Ethel Waters e foarte bună.
‎Felise, mă bucur că ai ajuns.
‎Întoarce-te! Irene!
‎N-ai stat jos toată după-amiaza.
‎Vreau să vorbim.
‎Revino-ți, orice ai avea. ‎Parcă ai fi cioclu.
‎Nu mă simt grozav.
‎- Cred că din cauza vremii. ‎- Cumpără-ți o rochie scumpă.
‎Asta ajută mereu.
‎Am încercat s-o prind singură ‎toată după-amiaza. Clare!
‎Arăți divin! Stai liniștită, ca un tablou.
‎- Vino la noi luna viitoare. ‎- Trebuie!
‎Îi spuneam lui Dave ‎că am terminat cartea lui.
‎- I-ai citit cărțile? ‎- Sigur. Pe toate.
‎Iartă-mă, Rene, te-am împins ‎din greșeală. Ce împiedicat sunt!
‎Nu-mi spune ‎că e neprețuit și de neînlocuit!
‎Nu m-ai împins, sunt sigură.
‎Ceainicul ăla era cea mai mare urâțenie
‎pe care strămoșii tăi, ‎drăguții confederați, au deținut-o.
‎Nu mai știu acum câte mii de ani
‎i-a aparținut unui străbun al lui Brian.
‎Ideea e că nu știam cum să scap de el, ‎până acum.
‎Inspirație! Trebuia doar să-l sparg ‎și eram liberă.
‎- E simplu. ‎- Bravo!
‎- Draga mea… ‎- A fost minunat.
‎Felicitări!
‎Brian, mulțumesc pentru o petrecere care…
‎- Pa, Rene! ‎- …nu poate avea egal.
‎- Rămâi la cină? ‎- Nu pot azi.
‎Da… Păcat, Brian are de lucru.
‎- Mă bucur că te-am văzut. ‎- Pa!
‎Mulțumesc mult. Ne-am distrat de minune.
‎Mă bucur că v-am văzut. Mersi.
‎- Apoi l-am învins pe Patrick în cursă. ‎- Pălăria!
‎Ne întrecem până sus! Nu mă prinzi!
‎N-o să te las să câștigi. Nu!
‎Bună seara!
‎Doamne!
‎- Îmi lăcrimează ochii. ‎- O să-mi cadă degetele.
‎Ce vânt cumplit!
‎Scuzați-mă!
‎Dnă Redfield! Ce faceți?
‎Ce tăioasă ai fost!
‎E singurul om pe care l-am cunoscut ‎când mă dădeam drept albă.
‎Centrala, vreau la Quincy 5-4-7-3.
‎Alo? Dna Bellew e acasă? E urgent.
‎Nu?
‎Nu contează.
‎Nu-i chiar așa de urgent.
‎Sun mai târziu.
‎Irene.
‎Ce faci? E ger.
‎Mergem la petrecere cu Clare?
‎Ai fost vreodată la etajul șase?
‎Sigur. Tata era om de serviciu.
‎Pe vremuri, ‎când orice bloc dărăpănat avea lift.
‎Lift?
‎- Adică trebuie să urcăm pe jos? ‎- Până la ultimul etaj.
‎Doamne!
‎De ce ar locui cineva aici?
‎Cică descurajează oaspeții neinvitați.
‎Mai bine moare decât să se plictisească.
‎Ai naibii pantofi subțiri!
‎Ce e, Rene?
‎Te-ai întrebat vreodată ce ai face ‎dacă ar afla John?
‎Da.
‎Nu vă opriți înainte de etajul patru.
‎Nu vă car mai mult de două etaje.
‎Și? Ce ai face?
‎Aș face ce-mi doresc mai mult ‎decât orice pe lume.
‎M-aș muta aici.
‎În Harlem. Cu tine.
‎Doamne!
‎Hai, leneșo!
‎…cina la Eddie, apoi la Leroy, ‎apoi la Smalls.
‎Dansatoarele alea nu vi se par ciudate?
‎- Nu, e de la băutură. ‎- De asta m-am lăsat.
‎- De azi-dimineață? ‎- Da.
‎Și nu s-a întâmplat nimic palpitant…
‎- Cu plăcere. ‎- Mulțumesc.
‎Nu face asta. ‎Am auzit că băutura e periculoasă aici.
‎Irene, ai jurat să nu mai râzi niciodată?
‎Nu. Dar voi sunteți atât de isteți, ‎că nu mai am cuvinte.
‎N-ai nimic de băut. Ce vrei?
‎Suc de ghimbir cu puțin whisky.
‎Whisky-ul întâi, apoi gheața și sucul.
‎Nu încerca să prepari tu băutura, Dave.
‎- Apelează la valet. ‎- Și la paj.
‎- Da, e o seară perfectă. ‎- Bine.
‎Nu sta acolo! Nu ți-e frig?
‎Hai, vorbește cu mine ‎sau măcar ascultă-mi pălăvrăgelile.
‎- Pot să vă ajut? ‎- Lasă-mă să intru!
‎- Poate că ați greșit locuința. ‎- Știu unde sunt. Dă-mi drumul!
‎Ce apartament căutați, domnule?
‎- Soția mea e acolo. ‎- Soția dv.?
‎Nu e aici, v-o garantez.
‎- Cred că vă înșelați. ‎- Nu mă înșel.
‎- Nu intrați! ‎- Liniștiți-vă!
‎- Ce se întâmplă? ‎- Dă-te la o parte!
‎Pot să vă ajut?
‎Am fost la familia Redfield, ‎știu că e cu ei.
‎Ralph, unde mi-e băutura?
‎Fă-ți un serviciu și nu-mi sta în cale.
‎Știu ce faceți aici. Știu.
‎Eu sunt Redfield. Ce se întâmplă…
‎Nu-mi spuneți voi ce să fac!
‎E mai bine să plecați.
‎Mincinoaso!
‎Ai grijă! Ești singurul alb de aici.
‎Mincinoasă infectă!
‎Dumnezeule!
‎- Repede! ‎- Grăbește-te!
‎Repede!
‎Duceți-vă jos!
‎Soțul ei e acolo?
‎Nu știu.
‎- Cum adică nu știi? ‎- Nu știu sigur dacă a murit.
‎Cred că încerca să-și protejeze soția.
‎Nu mi se pare ceva neobișnuit.
‎E…
‎Irene, nu!
‎Îți faci rău.
‎A căzut și s-a terminat.
‎- Irene era lângă ea, nu? ‎- Dumneaei?
‎Sigur a căzut?
‎N-a împins-o soțul ei,
‎cum crede dr. Redfield?
‎Nu. A căzut înainte să apuce cineva ‎s-o oprească.
‎S-a petrecut așa repede…
‎- Ai grijă! ‎- A mai remarcat cineva ceva?
‎- Nu face asta. ‎- N-ați văzut cum a căzut?
‎- Era supărat, așa e. ‎- Deci a fost un accident?
‎Cred că a fost un accident.
‎Asta bănuiam și eu.
‎Te iubesc!
‎Moarte accidentală, asta-i părerea mea.
‎Hai să ne uităm la fereastră.
‎DUPĂ UN ROMAN DE NELLA LARSEN
‎Subtitrarea: Robert Ciubotaru