Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A NETFLIX BEMUTATJA
Nem fázol már, ugye?
Pedig mindent bevet.
De olyan pillantásokat vetnek rá…
Kimondottan ragaszkodtunk a…
Ez nem illő egy lányhoz.
Nem adok több pénzt arra, hogy…
- Hahó, Charlie! - Üdv!
- Tekintse úgy, hogy… - Roppant egyszerű.
Inkább távol maradok…
Szinte pezseg az egész város.
Egy New York-i a világért se hagy ki egy kiárusítást!
Ahogy mondod!
Menjünk be a játékboltba hűsölni!
Az unokahúgom zokon veszi, ha nem kap egy babát.
Milyenre vágyik? Van olyan, amelyiknek be lehet fonni a haját.
- Igen, egy olyan talán tetszene neki. - Taxi!
No, így már jobb!
Nézd azt a bájos kis bokszost!
- Odalesz érte! - Nem.
Szerencsére nem látott még feketét, aki ne nekünk dolgozna.
Sebaj, hölgyeim! Előfordul az ilyesmi.
- Egek! - Parancsoljon!
- Tessék! - Köszönöm.
Milyen kedves hölgy!
Parancsoljanak! Köszönöm.
Azt kérem, mama!
Lehet kapni a lúdanyós színezőkönyvet?
Elfogyott.
Sejtettem. Bejártam érte a várost. A fiam nem éri be mással.
Érdeklődjön pár hét múlva! Tán szerencsével jár.
- Holnap lesz a születésnapja. - Nos, akkor legközelebb!
- Hogy van a drága kis Ed? - Úgy, mint eddig.
- Köszönöm. - Pardon!
Megtudhatnám az árát?
Jól van, uram?
Kérem, segítsenek! Én…
Összeesett. Hall engem?
Uram, jól van?
- Mi történt? - Nem tudom.
Mi baja van?
Micsoda hőség! Én is mindjárt kifekszem.
Igen.
Egy tea jólesne. Kitikkadtam.
A Draytonba lesz, asszonyom? Azt mondják, ott fúj egy kis szellő.
A Drayton pompás lenne.
Taxi!
Kórházba kell vinni!
Köszönöm.
Jó napot!
Máris küldöm a pincért.
Hagyd abba!
- Most? - Igen.
Boldog vagy?
Hajolj közel!
Nemsokára jövök.
Siess! Rossz egyedül.
Rendben, igyekszem.
- Megleszel? - Igen, ne aggódj!
Kellemesen elüldögélek ebben a hűs teremben.
- Hát jó. - Hát jó.
- Akkor én… - Igen, menj csak!
El kell mondanom valamit.
- Máris? - Nagyon fontos.
Szerelmespár vagyunk, nem házaspár.
Hamarosan egybekelünk.
Azt hiszik, rég megtörtént.
Rendben. Megígéred?
Bocsásson meg, hogy így mustrálom, de úgy vélem, ismerem.
Attól tartok, téved.
Nem, biztos, hogy ismerlek, Rene!
Semmit sem változtál. Mondd, most is Renenek szólítanak?
Igen, bár rég nem szólított így senki.
Nem ismersz meg?
Nem dereng, Rene?
Sajnálom, nem hinném, hogy ismer…
Clare?
Bizony ám!
Clare Kendry?
Nehogy nekem elfuss!
Muszáj beszélgetnünk!
Nahát, és pont itt találkozunk! Micsoda szerencse!
Valóban meglepő, igen.
Ha nem nevetsz, nem ismerlek meg.
- Úgy megváltoztál. - Nos, 12 éve láttuk egymást utoljára.
Nemrég majdnem megálltam apád házánál.
Gyakran eszembe jutsz.
- Tényleg? - Persze.
Amióta megérkeztem, reménykedem, hátha összefutok valakivel.
Kiváltképpen veled. És most itt vagy!
Lefogadom, hogy eszedbe se jutottam.
Szóval…
Mesélj!
Mindent tudni akarok! Férj? Gyerekek?
Igen, két fiú. Te?
Egy lány, Margery. Ő az én angyalkám.
A férjem üzleti úton van itt.
Bankár. Ilyen hőségben! Képzelheted!
Ő a férjed volt?
Egy hétre érkeztünk Chicagóból. Ott van az otthonunk.
Bár itt mindig rádöbbenek, hogy ez az igazi otthonom.
Nos, ezentúl akkor találkozhatunk, amikor csak kedvünk tartja!
Nem tudom. Úgy értem, hogy…
Én azóta is Harlemben lakom.
Ritkán járok ezen a környéken.
Ez elkeserítő.
Esetleg meglátogathatlak valamikor Harlemben?
Megnézem a fiúkat.
Gyakran vagyunk itt. Ha ez az üzleti út sikeresnek bizonyul, ideköltözünk.
Visszavágyom ide, Rene.
Elhiszem.
Clare…
a férjed…
Tudja?
Folytassuk a szobámban a csevejt!
Pincér!
Elviselhetetlen ez a kánikula! Átöltözöm.
John nemsokára itt lesz.
Én pedig izzadok, mint a ló!
Szép szoba.
Megtaláltam Gert Johnson számát. Most már Gertrude Martin.
Fred elvette. Rémlik?
Igen. Fredet már időtlen idők óta nem láttam.
Ikreik vannak. Hát nem csodás?
Fiúk. Én is szeretnék fiúkat!
Bár nem kockáztatom meg újra.
Végig rettegtem, hogy Margery sötét bőrű lesz.
Az enyémek sötét bőrűek.
- A férjed pedig… - Ő…
Nem „menne el” fehérnek, ha erre gondolsz.
Azt hittem…
Nos, akkor…
Segítenél?
Kérlek!
Nos, a lányom fehér bőrűnek számít.
- Nem gondoltál még erre? - Mire?
Hát, hogy fehérnek add ki magad.
Nem, ugyan miért?
Feltételezem, alkalmasint megkönnyítené a dolgomat, de nem.
Megvan mindenem, amire vágytam.
Bár nem vet fel a pénz.
Hogyne, pénzből sosem elég, mindenki többre vágyik.
A pénz piszok jó dolog ám!
Sőt, mindent egybevetve úgy vélem, feltétlenül megéri.
Mennem kell, Clare.
Nem volna illendő, ha John itt…
Ó, dehogynem, Rene!
Kérlek, maradj! Úgy szeretném!
Ejnye! Jó kis zűrt csináltam.
Egy pillanat, és rendelek ennivalót.
Rendben.
No, mi jár a fejedben?
Kíváncsi vagy, igaz?
Kérdezz bátran! Amit csak akarsz!
Mit mondtál neki… a családodról?
Egyáltalán nem gyötrődtem annyit, mint gondolnád.
Miután apám meghalt, a nénikéim befogadtak, és otthont teremtettek nekem.
Nagyon fehérek, nagyon decensek, nagyon vallásosak.
Aztán megismertem Johnt,
és amint betöltöttem a 18-at, hozzámentem, és…
Nos, örökre eljöttem onnan.
És boldog vagy?
Hát persze, Rene.
Nekem is mindenem megvan, amire vágytam.
Bocsáss meg, tapintatlan voltam.
Hogyne lennél boldog!
Csak rád kell nézni!
- És a lányod? - Margery? Ő egy igazi csoda!
John szeretné, ha ősztől egy svájci bentlakásos iskolába járna.
Ott aztán rendes oktatást fog kapni. Mi nagyon el vagyunk maradva.
Halló, szobaszerviz?
Süteményt kérünk! Hozzák a legfenségesebb süteményeiket!
Mondja csak, melyik tea menne el francia pezsgőnek?
Csak tréfálok!
Igen, kérünk egy kancsó jegesteát és hozzá pezsgőspoharakat!
Ünnepelünk.
- Elég, köszönöm. - Csak még egy cseppet, alig ittál!
- Nig! - John drágám!
Összefutottam egy régi-régi iskolatársammal,
Irene Westoverrel. Irene, ő a férjem, John Bellew.
Nagyon örülök, Mrs. Westover!
Valójában Mrs. Redfield.
Hogyne. Eszembe se jutott, hogy megkérdezzem.
Elnézést, ha zavarok.
Adnál egy italt, szívem?
- Tessék! - Köszönöm.
Szóval, mire igyunk? A régi barátokra?
- A régi barátokra! - A régi barátokra!
- Hallottad, John hogyan szólított? - Ugyan, Clare!
Mondd csak el neki, hogy miért!
Ugyan, csacsiság!
Amikor egybekeltünk, ez a nő olyan fehér volt, mint a hattyú.
De ahogy telnek az évek, egyre sötétebb és sötétebb a bőre.
Mondom neki: „Ha nem vigyázol, egy reggel arra ébredsz,
hogy niggerré váltál.”
Bizony, azóta ő az én Nigem.
Ez jó!
Csak móka.
Nos, ez…
Ez jó!
Egek, John!
Ennyi év után mit számítana,
ha csörgedezne az ereimben egy cseppnyi fekete vér?
Ami engem illet, tőlem aztán szurokfekete is lehetnél.
Tudom, hogy nem vagy az.
Szóval, nem kedveli a négereket?
Szó sincs erről.
Gyűlölöm őket.
Bár nem annyira, mint Nig, aki közben lassan négerré válik.
Nem tűri meg őket. Még a szobalányokat sem.
Igaz?
Vannak néger ismerősei?
Nem, de vannak ismerőseim, akik ismernek párat.
Természetesen olvasok róluk az újságban.
Rémes népség. Rabolnak, gyilkolnak.
Szomorú.
John, Rene nem kíváncsi a kis perverz hóbortjaidra!
Elnézést, nem szeretném untatni.
A közelben lakik?
Mondhatni.
Remek város ez a New York. A jövő városa.
- Mivel foglalkozik a férje? - Orvos.
- Érdekes élete lehet egy orvosnak. - Az, nehéz és idegőrlő.
Az asszony is őrlődhet a sok gyengélkedő hölgy miatt.
John, ne kezdd! Teát, Rene?
Így is eleget raboltam az idődet.
Hiszen csak most kezdjük!
- Köszönöm az italt! - Kiengedem.
Rene!
- Remélem, találkozunk még. - Viszlát, Mrs. Redfield!
- Örvendtem. - Ég veled, Clare!
- 'estét, Lance! - 'estét!
Hol voltál?
Azt a fránya könyvet kerestem.
- Ettek? - Azt hiszem.
Le akartam fektetni őket, de…
- Elszundítottál. - Úgy tűnik.
Még mindig alszom?
Kapd el!
Dobd!
Gyere ide!
- Azt hittem, ez már megy. - Néha elfelejtem, hogy kell.
Na jó, tíz perc!
- Kapd el, jó? - Nincs kedvem.
El ne ejtsd!
Ez unalmas, játssz velem!
Hagyj békén!
A csudába!
- Hopp! - A fenébe!
Miért kell mindig halálra rémisztened?
Finomabban, hölgyem!
Elkésnek az iskolából.
Ha téged is elviszlek, nem érek oda a betegemhez.
- Fiúk! Gyertek be! - Irene!
Igen, most már be kell jönnötök.
Bocsánat, drágám.
Nézem Juniort, és egyre jobban hasonlít rád.
Nem halad túl gyorsan a tananyaggal?
Elvégre ő a fiatalabb.
Örülnék, ha nem nyugtalankodnál folyton a fiúk miatt.
Jól vannak. Tökéletesen egészséges, erős fiúk.
Hogyne.
Csak attól tartok, hogy majmolja a nagyobb fiúk bolondériáit.
Bolondériáit? Hogy érted?
Tudod, mi foglalkoztatja a fiúkat.
A szexre gondolsz?
Igen, viccelődik vele, ilyesmi.
Ha a szex nem vicc, akkor mi?
- Mi számít viccnek? - Ne gúnyolódj!
Indulhatunk?
Menj csak, megyek busszal.
- Akkor menjek érted? - Megkérlek, a gyorsnyomdánál leszek.
Még több röplap és jegy kell a táncestélyre.
Ezért fizetés illetne.
Az nem jótékonysági munka, ha fizetnek.
- Menjetek, fiúk! - Indulunk?
- Sipirc! - Nem kapsz el!
- Várj csak! - Mehetünk?
- Sietek. - Rajta!
- Menjetek! - Junior!
- Nem akarok menni! - Pedig muszáj.
Szia, anya!
- Úgysem kapsz el! - Állj meg!
CLARE BELLEW NEW YORK-I POSTAHIVATAL
Grapefruitot, asszonyom?
Köszönöm.
A kalapom.
Asszonyom, ezt itt hagyta!
Köszönöm.
NYOMTATÁS ÉS ÍRÓSZER
Vezessek?
Persze, vezess!
Mindent elintéztél?
Egy hónap van hátra, és elkelt minden elővételes jegy.
- Nekem is annyi dolgom van, mint a nyű. - Fázol?
Hagyd csak, ha nem fázol!
Ez a város!
Kezdem gyűlölni a beteg embereket.
Az ostoba, fontoskodó rokonokat, a koszos, bűzlő szobákat…
Ugyan, csak rossz napod van.
Nem mondod komolyan. Szeretsz gyógyítani.
- Ne is ecseteljük! - Te hoztad szóba.
- Letekernéd az ablakot? - De fázol.
Most már alig kapok levegőt. Tekerd le!
Tudom, úgy gondolod, hogy máshol könnyebb lenne.
Például Dél-Amerikában. Részben egyetértek. Nézzünk körül külföldön!
Persze még ráér, de miután a fiúk elköltöztek…
- Menjünk Brazíliába! - Mi?
Junior járhatna esetleg európai iskolába.
Anyámasszony katonája lesz abból a gyerekből.
Inkább Teddel kellene foglalkoznod,
és nem hagyom, hogy Junior puccos kisiskolásokkal tanuljon,
kapja csak meg a megfelelő oktatást!
Minél előbb tud a szexről, annál jobb. Majd rájön, hogy ez a világ legjobb vicce.
- Ez meg mit jelentsen? - Semmit.
Csak kezdek kicsit belefáradni abba, hogy a másodhegedűst játszom
a kedvenc Néger Ligád mellett. Pusztán ennyi.
Ezzel a négerrel nem jótékonykodsz?
Ne most! Néznek.
Mi ez?
- Azt hiszem, Clare Bellew küldte. - Clare Bellew?
Az a chicagói nő, akivel összefutottál?
Találkozol vele?
Fel se bontottam a levelet.
- New Yorkban adta fel. - Tudom.
- Biztos ideköltöztek. - Brian, nem találkozom vele.
Azt mondtad, jó barátnők voltatok.
Drágám, milyen ostoba lennék, ha nem ismerném fel:
ha egy férfi egyszer „annak” nevez, ő a hibás,
de ha hagyom, hogy újra megtegye, akkor én.
Persze.
Szabad?
„Olyan magányos vagyok, olyan nagyon…
Úgy vágyom rá, hogy találkozzunk!”
- Ne gúnyolódj, nem szép! - Csak felolvasom.
Jó.
„Nem tudhatod, hogy ebben a fakó életemben
folyton a másik, színes életem képeit látom,
pedig egykor örömmel szabadultam tőle."
Hiszen ez vicces! Nagyon drámai.
„Rene kedvesem, meglehet,
hogy te a bölcsebb s boldogabb életet választottad."
Milyen megható! „Bölcsebb." Mintha ez jóvátenné a megalázó…
Várj, még nincs vége.
„Nem tombolna bennem ez a vad vágy,
ha nem találkozunk."
Van képe!
Téged hibáztat.
„Vad vágy”.
Ne dőlj be neki!
De miért haragszol?
- A férje nem rád mondta… - De mondta volna.
Ugyanazt jelenti.
Azért ez is kacagtató.
Nem, nem az.
Cseppet sem az, taszító!
Irene, ne törődj vele! Ez így szokott lenni. Mindig visszajönnek.
Miért, ha nagy nehezen elérték, hogy odatartozzanak?
Bárcsak érteném ezt a faji dolgot!
Miért nem elég nekik, hogy fehérek?
Ugyan! Ki éri be azzal, ami?
Én.
Én beérem vele.
Tényleg.
- Gyorsan! Várj, Junior! - Gyerünk, fiúk!
- Könyvek! - Szia, anya!
Szia, anya!
Sziasztok!
Vacsorára jamgyökér lesz, holnap meg csirke.
Rendben, asszonyom.
- Kitakarította a fiúk szobáját? - Még nem.
Siessen! Nemsokára hazaérnek, és akkor lehetetlen lesz.
Kér valamit?
Kiszolgálom magam.
Redfield-lakás.
Igen, üdvözlöm!
Mr. Wentworth az.
Halló! Igen, Hugh…
Roppantul, és ön?
Az összeset, becsületszavamra! Tudom…
Várjon! Az enyémet odaadom Biancának. Nem lesz rá szükségem.
Nem, tényleg nem.
Bánom, hogy nem ajánlottam fel előbb…
Nos, ha Brian olykor lehuppanhat valahol, akkor…
Pompás. Ölelem Biancát.
Igen, máris utánanézek. Holnap találkozunk, Hugh. Viszhall!
Édes istenem! Elragadóan nézel ki, Clare!
Nem szándékoztál válaszolni a levelemre?
Mindennap elmentem arra a rémes postára.
Azt hihették, hogy a gaz szeretőm csúnyán ejtett.
- Clare, én… - Nos…
Idővel megértettem, hogy nem írsz, és nem is fogsz.
Igyekeztem ügyet se vetni rá, de hiába.
Nem nyugszom, míg nem tudom, miért. Ezért vagyok itt.
Miért nem írtál, Rene?
Tudod…
Nos, tudod…
Nem hagy nyugodni a gondolat…
hogy nem…
Nem szabadna itt lenned.
- Nem örülsz, hogy itt vagyok. - Nem. Nem szabadna kockáztatnod.
Roppant felelőtlen, ezt bizonyára belátod, és, nos…
Nem helyénvaló.
Rene, elképesztő vagy! Nem helyénvaló?
- Nem biztonságos. - Biztonságos?
Idejössz, azok után, hogy Mr. Bellew kinyilatkoztatta a véleményét.
Hogyne, megértem.
Nem csodálom, hogy haragszol.
Bámulatosan viselkedtél! Bámulatos voltál, és köszönöm neked!
Nem várok köszönetet.
Úgy értem… Roppant kedves tőled, hogy ilyen elegánsan kezelted.
Mi mást tehettem volna, Clare?
Haragszom rád! Veszettül haragszom, hogy ilyen helyzetbe hoztál.
Jogos.
Nem is értem, hogy mi nem világos számodra!
Én eszetlen!
Hogy miért nem akarok tőled semmit!
Ó, jaj! Ne…
Ne sírj!
Szörnyen érzem magam az egész miatt.
Nem gondolkoztam.
Úgy sajnálom, Rene!
Jól van, semmi baj.
Én is sajnálom.
A pokolba is! Az az igazság, hogy örülök neked, Clare.
Nagyon is.
Hát még én neked! El sem tudod képzelni, mennyire!
Ha azon a napon nem találkozunk, talán életem végéig nem beszélek senkivel.
Nem tudhatod.
Nincs, akivel igazán beszélhetnék.
Érzéketlen voltam, hogy nem gondoltam erre.
Korántsem várom el, hogy megérts.
Te boldog vagy.
Igaz, jó életed van, szabad vagy.
És biztonságban.
Biztonság.
Felidézni sem tudom, mi az.
Szerintem nem létezik tökéletes boldogság, szabadság vagy biztonság.
Akkor miért baj, ha néha meglátogatlak?
Van egy gyereked, Clare. Nem csak a saját biztonságodról van szó.
Az anyaság a legkegyetlenebb dolog a világon.
- Halló! Redfield-lakás. - Igen.
Egy pillanat!
És a legfelelősségteljesebb.
Megint Mr. Wentworth keresi telefonon.
Bocsáss meg!
Halló!
Hugh, mondja meg neki, hogy ne bolondozzon! Cseppet sem zavar.
Viszlát holnap!
Sok a tennivalód.
Holnap lesz a Néger Jóléti Liga estélye.
Benne vagyok a szervezőbizottságban. Én vagyok a bizottság.
- Hugh Wentworth, az író? - Igen. Ismered?
- Olvastam egy-két könyvét. - Tényleg?
- Jók, igaz? - Többnyire.
Kissé gyűlölködő.
Nos, ő egy tündér valójában.
Nem baj, ha teszek-veszek?
- Nem vártam vendéget. - Dehogy!
Vezess körbe!
Szóval, Hugh Wentworth ott lesz a táncmulatságon?
Igen. Miért ne?
Azért furcsállom.
Egy ilyen fickó négerekkel ropja majd?
A fehérek özönlenek a harlemi rendezvényekre.
- Miért? - Amiért te is. Négernézőbe.
Mit csináltok, fiúk?
Szórakoznak, tájékozódnak, és lesik a híreseket,
a majdnem híreseket, ahogy a négereket.
Rene, eljöhetnék?
- Miért? Mert fehérek is lesznek ott? - Nem, azért, mert jó muri lesz!
Nem tudom. És ha valaki felismer?
Rizikós, de meggyőző leszek.
- Halálosan fogsz unatkozni. - Dehogy, nem fogok.
- Ott nem lesz időm rád. - Kis angyal leszek!
Majd lesem a híreseket és a majdnem híreseket.
Teszek rá, mit csinálsz, vagy hogy hova mész.
De miért mutatkoznál egy olyan helyen, ami bajt hozhat rád?
Átkozott John!
Mindennek az útjába áll! Meg tudnám ölni!
Én nem tenném. Halálbüntetés jár érte, legalábbis ebben az államban.
Úgy vágyom négerek között lenni újra,
beszélgetni velük, hallani a nevetésüket!
Már el is felejtettem…
A fene!
- Lemenjek? - Nem, nem fontos.
Zu eltakarítja.
Zu!
Nyugodtan gyere el! Nem beszéllek le.
Köszönöm, Rene! Igazán kedves tőled. Nagyon hálás vagyok.
Fiúk!
- Mi van? Nem érünk rá. - Junior!
Jaj, ne duzzogjatok! Tudom, hogy mindent elrontottam,
de ha megígérem, hogy nem leszek útban, beengedtek?
Csak mi vacsorázunk.
Jobb is, mert ebből nem jön ki több adag.
Ők voltak a cowboyok, én az indián,
és pont az erőd előtt fogtak el.
De azt hiszem, megszöktem.
Ne is törődj Juniorral! Nagy gézengúz.
Mi készül? Jam? Hogy csinálja?
Vajjal, sóval, cukorral. Egyszerűen.
Egyszerűen! Nincs ennél finomabb íz kerek e földön!
Hol találtál rá, Rene?
Vágyom egy bejárónőre, aki háziasan főz.
- Azért ez nem úgy van. - Micsoda?
Elkel a segítség. Nincs abban semmi.
- Talán legközelebb maradhatsz vacsorára. - Ó, örömmel!
És ha holnap beugranék, és együtt mennénk az estélyre?
Rendben.
- Akkor holnap! - Jó, holnap.
Viszlát, Rene!
- Gyertek be! - Még alig játszottam!
- Gondoltam, hátha alszol. - Nem. Időben elkészültél. Végre.
Remek.
- Izgulsz? - Állj fel, a ruhámon ülsz!
Jön Clare. Clare Bellew.
- Az a hibbant nőszemély? - Igen, ő.
A hibbant Clare.
- Nem hibbant. - Mióta?
Csak… más.
Tegnap váratlanul meglátogatott.
Tegnap? Miért nem szóltál?
- Nem is tudom. Sok dolgom volt. - Irene!
Úgy éreztem, nem tartja aggályosnak, ha eljön velünk, így…
Rábólintottam.
- Idejön? - Mindjárt itt lesz.
Vidámság, jó?
Nehéz lesz.
Úgy értem, vidáman társalogj vele.
Udvarias leszek.
Készülsz vagy fekszel?
Ne ácsorogj itt! Várj meg lent!
Bocsáss meg! Szeretlek.
Tyűha! Te tényleg izgulsz.
Féltem, hogy nem leszek jobban. Magas lázam volt. Azt hittem, végem.
Járvány van. Megszámolni se tudom, hány ilyen esetet láttam.
Nem mindenki éli túl.
- Szerencsés. - Igen.
Többen maradnak életben, ha én ügyelek.
- Hencegek. - És miért ne hencegne?
Ha igaz, akkor szabad.
Egyet kell értenem.
- Bocsánat, nem tudtam, hogy itt vagy. - Ne aggódj, bemutatkoztunk.
Bizony ám.
Csodásan nézel ki!
Félek, hogy nem passzol ez a viselet.
Frászt! Tökéletes.
- Megkérdezem, lehet-e. - De ne így.
Itt vannak!
Nos, hogy festek?
Akár egy hercegnő.
Na jó!
- Jó éjt és jó éjt! - Jó éjt!
Ez pont olyan, mint a karácsony előtti éjszaka.
Várom a meglepetést, de nem tudom kitalálni, hogy mi lehet az.
Olyan izgatott vagyok! El sem tudjátok képzelni!
- „El sem tudjátok képzelni!” - Elég!
Jó estét!
Jól szól a zene.
Ők is jönnek.
Bianca, ez botrányos!
Ott van Hugh!
Le tudunk ülni?
Hugh asztalához. Ha elverekszünk odáig.
Micsoda muri!
Ez igen!
Felise, Dave!
- Bravúr! Príma a zenekar! - Parádés!
- Jöjjön, Brian! Táncolunk. - De…
- Ó, nem, nem. - Ó, de, de.
Vigyázz, Clare! Kétballábas!
- Valóban? - Nem.
- De. Kicsit rozsdás vagyok. - Nos, akkor lássuk!
Nem vészes.
„Gazdaggá, szegénnyé, kéregetővé, tolvajjá…” Hogy is van?
„Orvossá, ügyvéddé, indián főnökké.” Mind jelen vannak, és még mások is.
Azt viszont még nem tudom,
hogy kicsoda, micsoda a mesebeli szőke szépség.
Látja?
Aki éppen a férjével rúgja a port.
Egy régi ismerős Chicagóból. Örült, amikor megtudta, hogy ismerem önt.
No, szép tőle!
Látja valahol a rakoncátlan feleségemet?
Igen!
A szokásos bosszúság.
Egy egyszerű fehér asszony eszét veszti a színes bőrű urak körében.
Jaj!
Ahányszor csak megpillantom az est folyamán, itt-ott,
hát nem mindig egy etióp pörgeti?
Ó, dehogy!
Nos, el kell ismernie, hogy a fekete férfiak
jobban táncolnak, mint a fehérek.
Már ha a jelen levő illusztris társaság teljesítménye alapján ítélkezünk.
Nem lötyögtem egy férfival sem, így az állítását se megcáfolni,
se megerősíteni nem tudom.
Bianca és társai csak áradoznak
a jóképű néger ifjakról, főleg az egyik szokatlanul sötét bőrűről.
Ralph Hazelton az, ott.
Nők tucatjai bomlanak érte, észveszejtően vonzónak találják.
Ön szerint is az?
Nem, és szerintem más sem találja különösebben vonzónak.
Pusztán egzotikusnak hat. Attól érdekes, hogy más.
Izgalmat vált ki…
Ezt érezzük, ha valami szokatlant észlelünk,
ami lehet akár taszító is.
És tessék!
Tehát osztja azt a nézetet,
miszerint vadászösztöneink hajtanak ide minket?
Nem.
Inkább a kíváncsiság.
Mint azt a chicagói hercegnőt!
Ez mit jelentsen?
A látszat olykor csal, Hugh.
Megáll az ész!
- Ránézésre senki sem mondja meg. - Nem.
Ez hihetetlen!
Mondja csak, ön mindig meg tudja állapítani?
- Na, ez már bárdolatlanság. - Komolyan kérdezem.
Afféle rokonság okán, vagy valami ilyesmi?
Ne elemezgessen, mintha a National Geographicnak írna cikket!
Pont úgy látom, mint ön.
Olykor valóban van…
valami megmagyarázhatatlan.
Igen, értem, mire gondol.
Ugyanakkor rengetegen élnek fehérként.
Egy négernek nem nehéz átváltoznia.
De egy fehérnek már nehezebb négernek kiadnia magát.
Erre nem is gondoltam.
Nem baj, Hugh. Miért is kellene?
Talán magának sikerülne.
Igen.
És ha megteheti, miért is ne?
Elnézést. Jó estét!
- Kérdezem, miért ne? - Honnan tudja, hogy nem teszem meg?
Szokatlanul titokzatos ma.
Ön pedig egy goromba fráter.
Úgy értem…
mindannyian álarcot viselünk.
Igaz?
Goromba fráter lennék?
Úgy fáj a lábam, mintha lefutottam volna egy maratont.
Csak ámulok, hogy milyen fitt vagy!
Nos, előkerítem a feleségemet,
mielőtt valamelyik pofa végérvényesen lecsapja a kezemről.
Nem táncol velem, Mr. Wentworth?
Nem remekelek a táncparketten, Ms. Bellew.
- Hugh! - Brian!
- Köszönöm. - Parancsolj!
- Köszönöm. - A férjed elkényeztet.
Muszáj még egyszer táncolnom vele. Ő a legjobb!
A feleségem még nem világosította fel, hogy rosszul tűröm a hízelgést.
Ugyanakkor boldogan keresek önnek
egy méltó táncpartnert.
Nos, ő az embere!
- Ön? - Igen.
Megteszi! Jöjjön csak!
- Pá! - Megeszi reggelire!
Semmi nem marad belőle.
Igazából örülök, hogy eljött.
De csodaszép nő, igaz?
Nem különösebben.
- Ne bolondozz! - Nem az.
Biztos nagyon szemrevaló fehér nő,
de az én gyengéim a sötétebb bőrű nők.
Igen?
Csak úgy sugárzott a boldogságtól.
Irene, vigyázz!
Nehogy a végén úgy érezd, te felelsz a boldogságáért!
Badarság!
Elég a ricsajból!
Clare!
Visszafekszel, anya?
Dehogy, angyalom.
- Hol van Clare? - Később jön, amikor már ágyban lesztek.
- De csókol titeket. - Apa azt mondta, játszik velem.
Ted, menjetek a konyhába, és adj enni az öcsédnek!
Nem akarok enni.
- Ted, azt mondtam… - Bocsánat.
Azt mondtam neki, hogy jön Clare.
Mi ütött belé?
Valaki ma mocskos…
tudod, minek nevezte.
- Zulena! - Itt vagyunk, Rene!
Mi a csuda folyik itt? Nem fagysz meg, Clare?
Ha az Úr ilyen csodás napot teremtett, hát örvendjünk!
Te meghibbantál!
- Zu, segítene becipekedni? - Ezt hívják indián nyárnak.
- Indián nyár? - Zu!
Zuval éppen a szomszéd Charlestonékról beszéltünk.
- A legidősebb lány roppant csinos. - Valóban.
Ted belepirul, ha ránéz.
- A kamaszkor elfuserálja a barátságokat. - A kamaszkor elfuserált!
Ámen!
Nem tudom.
Úgy emlékszem, sok barátod volt.
Azt hiszem.
De lehetett volna szorosabb a barátságunk.
Jól megvoltunk.
Mindig is csodáltalak.
Bárhogy is volt, megőrizted a higgadtságodat és a szépségedet.
Én? Ugyan!
Te vagy a szépség.
Én nem így látom.
Maradsz vacsorára?
Nem tudok.
John ma érkezik.
Úgy volt, jövő héten.
Előbb jön.
Hiányzom neki.
Nem mondanám, hogy ő is nekem. Bárcsak örökre távol maradna!
- Nem szabad ilyet mondanod. - Nem?
Azért bridzselni átjössz?
A világért se hagynám ki a bridzset!
„Sötét volt odabent, fa- és olajszag terjengett.
A lány feje hozzákoppant a mennyezetről lógó villanykörtéhez.”
Olvasod tovább?
„A patkány rácsimpaszkodott a körtére,
meghúzta a láncot, és fény villant.”
Hallottad, hogy lincselés volt Little Rockban?
- Ne most! - Mi történt?
Egy fekete férfit megvádoltak azzal, hogy bántott két fehér nőt.
Mit csinált a nőkkel?
Nem ez a kérdés, hanem az, hogy csinált-e valamit.
- De attól még meglincselték. - Hát ez az!
Menj fogat mosni!
Üldözni…
- kezdték… - Brian!
Elkapták, felakasztották egy telefonpóznára, és lelőtték.
- De miért, papa? - Mert gyűlölnek minket.
Kértelek, hogy ne most!
Gyere ide!
Úgy tűnik, nem beszélhetjük meg ezeket a dolgokat,
mert felzaklatja a család hölgytagját.
- Jól van. - Igen.
Eredj fogat mosni!
Tudom, hogy nagyon komolyan veszem az anyaságot.
Minden időmet kitölti a fiúk nevelése és a háztartás.
De cseppet sem érzem tréfásnak.
Ó, Rene, tudom.
Te olyan jó vagy, olyan tökéletes.
Mégis olyan rosszallóan mondod.
Üljünk le egy kicsit!
Olyan szépen játszik!
Bárhogy is lesz, ne hidd, hogy elfeledem, milyen jó vagy hozzám!
- Miket beszélsz? - Komolyan.
Tudod…
Bennem nincs olyan erkölcsi tartás és kötelességtudat, mint benned.
- Butaságokat beszélsz. - Ez az igazság, Rene.
Hát nem érted?
Nem vagyok olyan, mint te.
Ha valamit meg akarok szerezni, bármire képes vagyok.
Bárkin átgázolok.
Bármit eldobok.
Bármit.
Jobb nem bízni bennem.
Clare, hagyd abba!
Tévedsz, ez nem igaz.
Mindig is sokra tartottalak, és nem adtad alább!
Clare!
Ó, elnézést!
Mae nem telefonált?
Nem tudom, hol lehet.
Zu pedig kivette az estét…
Olykor vannak családi kötelezettségei.
Hiszen már így is elkéstünk…
Ez az utolsó estém, mielőtt Európába utazom.
Én vigyázok a fiúkra, menjetek kettesben!
- Komolyan? - Nem bánom.
- Mégsem hagyhatunk itt! - Dehogynem.
És a párok is meglesznek.
Így már nem vonhatom ki magam a bridzs alól.
- Menj csak! - Hiányozni fogsz, Rene.
Dehogy fogok. Indulás! Sipirc!
Menjetek!
Itt vannak a legjobb zenészek!
És a legjobb szesz.
Hol van a hercegnő?
Ritka alkalom, hogy kettesben találom magukat.
Európában van.
A lánya ott jár iskolába. Ráadásul Svájcban, hol másutt.
- Mi az? - Semmi. Csak…
Mondd, mit tudsz Svájcról?
Nem hiányzik különösebben az a nőszemély. Roppant kimerítő.
Van, aki önről vélekedik hasonlóan.
Igaz.
De szégyentelennek tartom, amit művel. Ahogy az áldozatot játssza.
„Szegény kis lelkem” s a többi… Piti figyelemfelkeltési mód…
- Kissé méltatlan… - Még nem fejeztem be.
De a maga módján tagadhatatlanul bájos.
Hugh, alig ismeri a nőt.
- Nincs itt, hogy megvédje magát… - Ön megvédi?
Igazán gáláns öntől.
- Jó napot, Lance! - Irene!
Ennek meg kell száradnia, mielőtt rátesszük.
Milyen kellemes, igaz? Csak mi vagyunk, négyen.
- Főzök kakaót. - Kérek!
De, beszéljünk róla, apa!
- Mi ez a komolyság? - John Carterről beszélgetünk.
Akit meglincseltek Little Rockban.
- Megint? - Jobb, ha tudsz róla, anya.
- Biztos? - Van még dió?
- Megnézem. - Én is kérek.
Tudod, nem csak lelőtték.
Egy szekérhez kötötték a holttestét, és végighúzták a városon.
- Ezt apádnak is mondtad? - Tőle tudom.
Tényleg?
Nem kell úgy beszélned velem, mint egy gyerekkel.
Köszönöm a vacsorát, anya!
Bárcsak ne tömnéd a fejüket ezzel a lincseléssel!
Miért ne?
Ráérnek majd idősebb korukban tanulni ezekről a szörnyűségekről.
- Egyelőre biztonságban vannak. - Nagyon tévedsz.
Ha ebben az átkozott országban fognak felnőni,
jobb, ha minél előbb szembesülnek vele.
De boldogok. Miért rontsuk el?
- Maradjanak is boldogok! - Irene!
Mi értelme elhallgatni előlük mindent?
Próbáltuk őket megkímélni a „nigger” szótól.
- Ne mondd… - Csúful szembesültek vele.
Nem engedem, nálunk ez tabutéma!
- Ez az én házam is. Tudniuk kell a… - Nem kell!
Ne tudjanak róla!
Nem értem, hogy aki ennyire intelligens, hogy lehet ennyire ostoba!
Már rég el akartam hagyni ezt a poklot.
Szüntelenül mondom, hogy utazzunk el egy időre.
De boldogabbnak tűntél, amikor felbukkant Clare, és…
Mi köze van Clare-nek…
Ha ő nincs itt, elutaztunk volna.
Miattad mondtam le az utazásról…
- Engem nem zavart Clare… - Az istenit!
Irene, nem Clare-ről beszélek!
- Pedig… - Nem is az utazásról!
- Hagyjuk itt ezt az országot! - Úgy látom, kevésbé tűnsz boldognak,
amikor ő nincs itt!
Én nem így látom.
Nem.
Felkelek.
Ne aggódj!
- Kedves tőled, hogy szólsz. - Igyekszem jó férj lenni.
Az a sok ember mind teára jött.
Hála isten, hogy minden készen áll.
- Clare lent van. - Clare? Az hogy lehet?
Szándékosan nem hívtam meg.
Már egy ideje visszatért, Zunak hagy üzeneteket,
és te soha nem hívod vissza.
Megtudhatom, hogy miért nem?
A vendégséget Hugh-nak rendezzük, ő pedig nem rajong érte,
így nem hívtam meg.
Úgy vélem, nem az a baj, hogy neki nem tetszik Clare,
hanem az, hogy Clare nem sok figyelmet szentel neki.
- Imádod Hugh-t. - Igen.
De tudod, hogy Isten ajándékának tartja magát.
Ezt vitatnám.
Annál sokkal többre tartja magát.
Brian!
Bocsáss meg, hiba volt, Irene.
Bántotta, hogy kihagytuk. Azt mondtam, elfelejtetted meghívni.
Brian, én…
Tehát beszéltél vele?
Igen.
Hát persze.
Akárhogy is, Clare mindig feldobja a hangulatot.
Igazán bájos jelenség.
Nem tart már soká?
- Köszönöm. - Elnézést.
Éppen La Josephine-ről csevegünk. Látták már, igaz?
- Josephine Bakert? Még nem. - El ne mulassza!
Talán a Shuffle Alongban láttam,
de nem emlékszem.
Sokkal jobb, mint Ethel Waters.
Ethel Waters roppant tehetséges.
Felise! Örülök, hogy eljöttél.
Megállj! Irene!
Egyszer nem ültél le egész délután!
Beszélgessünk!
Szedd össze magad! Olyan gyászos a képed, mint egy sírásóé.
Nem vagyok jó formában.
- Biztos az időjárás miatt. - Költs drága cicomára, édes!
Az csodákat tesz.
Egész délután próbálom őt elmarni tőlük. Clare!
Mesésen nézel ki, akárcsak egy festmény!
- Tartunk egy összejövetelt. - Várunk!
Épp mondtam Dave-nek, hogy elolvastam a könyvét.
- Olvastad a könyveit? - Hogyne! Az összeset!
Bocsánat, Rene, meglökhettem. Én marha!
Azt ne mondja, hogy felbecsülhetetlen érték!
Nem, nem lökött meg, ez biztos.
Ez volt a legrusnyább teáskanna,
amivel ősei, az elbűvölő déliek büszkélkedhettek.
Elfelejtettem, hogy hány ezer éve már,
hogy Brian szépnagybátyja használta ezt a…
Mindenesetre mostanáig nem tudtam, hogyan szabaduljak meg tőle.
Micsoda felismerés! Eltörtem, és örökre megszabadultam tőle.
- Egyszerű. - Bravó!
- Kedvesem! - Csodálatos volt.
Bravó!
Brian, köszönöm a teadélutánt!
- Pá, Rene! - Egy élmény volt.
- Maradsz vacsorára? - Nem tudok.
Értem. Kár, mert Brian úgyis dolgozik.
- Nagyon örültem! - Viszlát!
Köszönjük! Csodásan éreztük magunkat.
Jó, hogy eljöttek. Köszönöm.
- Legyőztem Patricket a versenyben! - Sapka!
Ki ér fel előbb? Úgysem kapsz el!
Nem hagyom magam! Nem!
Jó estét!
Egek!
- Istenem, de csípi a szemem! - Rögvest letörnek az ujjaim.
Eszelős ez a szél!
Pardon!
Mrs. Redfield! Hogy van?
Miért iszkolunk?
Ő az egyetlen ember, akivel fehér nőnek álcázva találkoztam.
Halló, kapcsolja a Quincy 5-4-7-3-at!
Jó napot! Mrs. Bellew otthon van? Sürgős.
Nincs?
Nem fontos.
Nem annyira sürgős.
Később megpróbálom.
Irene!
Hát te? Metsző hideg van.
Elmegyünk a muriba Clare-rel?
Járt már a hatodik emeleten?
Persze! Az apám gondnok volt.
A régi szép időkben minden rozzant lakásnak saját liftje volt.
Lift?
- Csak nem gyalog kell felcaplatnunk? - Egészen a legfelső emeletre!
Jaj, ne!
Miért akarna bárki is itt lakni?
Távol maradnak a váratlan látogatók.
Inkább a halál, mint az unalom!
Ez az átkozott vékony cipő!
Mi a baj, Rene?
Gondoltál arra, hogy mit tennél, ha John megtudná?
Igen.
A negyedik emelet előtt nem szabad feladni!
Két emeletnél többet senkit nem cipelek fel!
És? Mit tennél?
Azt, amire a legjobban vágyom.
Ideköltöznék.
Harlembe. Hozzád.
Atyaég!
Gyere, te kis csiga!
Vacsora: Eddie's, aztán Leroy's, végül a Smalls.
Nem furcsák azok a táncosok?
- Nem, drágám, csak az itóka. - Ezért tettem le.
- Ma reggel? - Igen.
Semmi izgalmas nem történt…
- Szívesen! - Köszönöm.
Óvatosan! Itt nem biztonságosak az italok.
Irene, ismét komorsági fogadalmat tettél?
Nem, csak olyan szellemesek vagytok, hogy szóhoz sem jutok.
Még italod sincs. Mit hozhatok?
Gyömbérsört kis scotchcsal.
Scotch, jég, gyömbérsör.
Dave drágám, inkább neki se állj!
- Majd az inas elkészíti! - Rikkants a cselédnek!
- Tökéletes ez az este. - Örülök.
Mit ácsorogsz ott? Nem fázol?
Gyere, beszélgessünk! Vagy hallgass, ahogy fecsegek!
- Jó estét! Segíthetek? - Engedjen be!
- Attól tartok, hogy ez tévedés. - Tudom, hol vagyok. Engedjen be!
Melyik lakást keresi, uram?
- Itt van a feleségem. - A felesége?
Nem, biztos, hogy nincs itt. Kizártnak tartom.
- Elnézést, de téved, uram. - Nem tévedek.
- Nem jöhet be! - Higgadjon le!
- Mi folyik itt? - Vigyázzon!
Segíthetek?
Voltam Redfieldéknél, tudom, hogy velük van.
Ralph, hol az italom?
Ne keresse a bajt, engedjen be!
Tudom, hogy miért van itt.
Én vagyok Redfield. Mi az ördög…
Maga nekem nem parancsolhat! De ezek se!
Kérem, távozzon!
Hazudtál!
Vigyázzon! Maga itt az egyetlen fehér.
Te hazug dög!
Jesszus atyaúristen!
- Gyorsan! - Siessünk!
Fussunk!
Menjünk le!
A férje meg csak ott ül?
Nem tudom.
- Hogyhogy nem tudod? - Nem tudom, hogy halott-e.
Küldjük haza a többieket!
Gondolom, csak a feleségét próbálta óvni.
Semmi szokatlant nem találok ebben.
Ő…
Igen?
Irene, nem szabad!
Kíméld magad!
Egyszer csak hátradőlt, és eltűnt.
- Irene ott volt mellette, igaz? - Ő az a hölgy?
Biztos kizuhant?
A férje nem lökte meg, vagy ilyesmi,
ahogy dr. Redfield gondolja?
Nem, biztos vagyok benne, hogy véletlenül zuhant le.
Egy pillanat alatt…
- Vigyázz! - Esetleg más észrevett valamit?
- Kérlek! - Senki nem látta?
- A férje feldúlt volt, az biztos. - Szóval, baleset történt?
Igen, feltehetően baleset történt.
Gondoltam.
Szeretlek.
Úgy vélem, baleset okozta a halálát.
Menjünk fel, nézzük meg az ablakot!
NELLA LARSEN REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Heltai Olga