Downloaded from YTS.MX
DOKUMENT NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Byly nechány v kartonových krabicích,
které pak někdo nalezl u mostu nebo na chodníku.
Bývalo jich hodně, i více než 30 za směnu.
Jako chůvy jsme měly různé úkoly.
Některé děti krmily mlékem. Jiné praly prádlo.
Já jsem dávala pozor na děti.
Mnoho si jich pamatuji.
Tyhle děti… Vychovala jsem je.
Držela jsem je v náručí a pomalu je krmila,
jako by byly mé vlastní.
Bolelo mě u srdce, kdykoli jsem některé poslala pryč.
Byly posílány daleko.
Co se s nimi mělo stát?
JERUZALÉM, IZRAEL
Vítejte v Sonicu. Co si dáte?
Jakou si dáte omáčku?
Dohromady je to 8,75 $. Hezký den.
My máme 50dolarové bankovky? Cože?
Ne, žádnou jsem nikdy předtím neviděla.
Jo.
- Dobrý den, jak to jde? - Dobře.
Tady je váš střední neslazený čaj. Přeji krásný den.
Ahoj!
- Ahoj, jak to šlo v práci? - Dobře.
- Jedla jsi? - Jo, měla jsem mozzarellové tyčky.
- Jenom to? - Jo.
ZAKONČENÍ ROČNÍKU 2018 KATOLICKÁ STŘEDNÍ ŠKOLA
Pane jo, už to začíná. Jdeme na to.
Danielle Batesová.
Lily Catherine Bolkaová
Dámy a pánové, představuji vám ročník 2018.
Absolventi, přehoďte si střapce!
Jedna… dva… Do toho!
Ahoj.
- Ahoj, mami. - Ahoj, zlato.
- Budeš brečet? - Jo.
- Proč brečíš? - Protože jsem na tebe tak hrdá.
V letech 1979 až 2015 v Číně platil zákon o jednom dítěti v rodině
ve snaze regulovat růst populace.
Podle odhadů přes 150 000 čínských dětí, většinou dívek,
se rodiče vzdali a byly adoptovány v zahraničí.
Spousta lidí nám řeklo: „Má štěstí.“
Možná. Kdo jsem, abych to posoudila?
Přišla jsi k nám otevřená a připravená přijmout lásku. My měli štěstí.
Smála ses a důvěřovala s lehkostí.
To my máme štěstí.
Nikdo neví, co se v Číně v té přiřazovací místnosti děje,
ale jak praví tvé prostřední hebrejské jméno: „Bůh vyslyšel mé modlitby.“
Co jsem tě poprvé držela, se cítím jako nejšťastnější žena na světě.
Když tohle řekla, vzpomněla jsem si na svou druhou mámu,
a jestli tu byla, nebo…
jak by byl můj život jiný, kdybych vyrostla s ní.
A jaké by bylo být v jiné rodině.
Chci víc poznat svou čínskou stranu. Chci se naučit mandarínsky,
chci jet do Číny a chci to všechno vidět, všechna místa.
Všechno to začalo, když jsem byla v sedmé třídě,
a táta mi řekl: „Existuje stránka 23andMe.
Jen plivneš do zkumavky.“
Je to jako vědecký experiment.
Udělali jsme 23andMe, protože u doktora
jsme museli proškrtnout stránku o zdravotních problémech v rodině.
Asi 20krát jsem Chloe zvala na čínský tanec.
Neměla zájem.
Ale když jsme zjistili, že má sestřenici…
CHLOEINY RODIČE
…pokrevní sestřenici v Tennessee, které je přibližně stejně…
- To ji zajímalo. - To tedy.
A to, že její vzdálený příbuzný je Yo-Yo Ma.
Jo!
A tak jsem našla Sadie.
Už si pár měsíců snapchatujeme.
- Ahoj! - Čau!
Asi mě to vážně překvapilo.
Na světě je tolik lidí, a být propojená se Sadie
pro mě bylo šokující.
Já… Miluju zvířata. Jsou rozkošná.
- Jo, hrozně chci štěně. - Štěně by šlo.
Vždycky mám období, kdy chci štěně nebo…
Nevím, ptáčka.
Ježka.
Vždycky je chci mít jako svoje parťáky nebo tak,
ale nikdy to nevyšlo, takže…
Proč jsi mi o těch sestřenicích neřekla?
Asi řekla, ale tys neposlouchala…
Dobře, tady je Lily.
Máte taky osm společných příbuzných.
Milá Lily, já jsem Sadie.
Žiju v Tennessee
a byla jsem adoptovaná
v provincii Kuang-tung.
Takhle se to píše.
- Mám to poslat? - Do toho, pošli to.
Myslela jsem, že mám jen Chloe.
- Ahoj! - Ahoj!
Bože! Nemůžu uvěřit, že tě konečně poznávám.
Já vím, je to super.
Hezký náhrdelník.
Děkuju!
Já si náhrdelníky nechávám pořád na sobě.
Nikdy je nesundavám. Jo a…
- Ukaž mi fotky. - Dobře.
Tvé nové sestřenice, ne ty staré.
LILYINA TETA
Takže tohle je Sadie. Jsme si podobné?
- Možná trochu. - Možná?
Myslím, že tam nějakou podobnost vidím.
Rozhodla jsem se pro test DNA,
protože jsem chtěla zjistit víc o tom, kdo jsem, a o své minulosti.
Když se mi ozvala Sadie,
dalo mi to prostor pro nové úvahy o naší adopci.
VOLÁM CHLOE
VOLÁM LILY
Funguje to?
- Jasně. - Čau!
Ahoj!
- Ahoj! - Čau!
Bože, to je super. Nikdy jsem takhle Google Hangout nepoužívala.
Tak jak se vám vede?
Já už se těším na pátek.
Mám snad ten nejdelší týden
a nejsem z toho nadšená.
Neboj, taky to mám těžké. Mám pocit, že jsme všichni unavení.
Taky jsem si říkala: „Kde mám začít svůj životní příběh?“
- Asi bychom mohly začít od začátku… - Jo.
Jo, všechny jsme byly v sirotčinci na jihu Číny.
Myslím, že v Guangzhao. Asi v té oblasti.
Guangzhou. Ano.
Počkat, byly jsme ve stejném sirotčinci?
Ano, Chloe, my dvě ano.
Jo, je to docela cool. Teda ne docela, je to vážně cool.
Jo.
Už jsem o tom dřív přemýšlela, proč mě asi opustili.
A říkala jsem si, že to bylo kvůli tomu pravidlu jednoho dítěte v Číně.
Mám pocit, že neznám skutečný důvod. Tohle se jen domnívají.
Vážně?
Tohle bude tvůj prapradědeček.
To je strýček Sam. To bude ze začátku vojny.
Dali jsme mu na hrob květiny.
Tohle je tvá prababička, když byla malá.
Byla z Irska. Mám přikrývku, kterou vyrobila v roce 1840.
To je super.
James Franklin.
To by byl tvůj praprapradědeček.
Na straně mého táty můžeme jít téměř až do roku 900.
SADIEINA MATKA
Mámina strana je širší a rozmanitější,
ale známe ji někdy do roku 1600, myslím.
Tohle je Anna Fultonová, která zemřela na tuberkulózu.
Necítím na ně tak úplně nějakou vazbu.
Vím, že jsou součástí mé rodiny, ale technicky vzato se mnou nejsou spojení.
Tohle je má máma a má teta.
V sirotčinci mámě řekli, že jsem byla v krabici blízko rušné ulice.
PŘÍJMENÍ – CHUNOVÁ KŘESTNÍ – HUAFENG
Představovala jsem si, že to bylo hodně brzo ráno.
Někdo mě našel a vzal mě do sirotčince.
Někdy si říkám: „Někde tam jsou. Možná mám někde sourozence.“
Je zvláštní si představovat, jak jiný by můj život byl.
Když byly Sadie dva nebo tři roky,
rozhodla jsem se, že jí nechám udělat test DNA.
Chtěla jsem najít její biologickou rodinu,
protože chci, aby měla aspoň tu možnost poznat svou historii.
Ale to se nepovedlo.
Sadie… Myslím, že někdy bojuje mezi: „Chci všechno vědět,“
a „Chci být normální teenager.“
Můžu ochutnat kozí sýr s třešněmi?
Jo, mám pocit, že být adoptovaná není moje identita.
Je to jako druhé jméno, o kterém tolik lidí neví, ale mám ho.
Držela jsi mobil takhle nahoře…
Umíš čínsky?
Žila jsi tam.
Jaký je tvůj původ? Co je…
Jsem Hispánka.
- Dva roky jsem žila v Ekvádoru. - Umíš španělsky?
Takže kamarádův táta je Číňan. Když za mnou přijde, začne mluvit čínsky.
A já na to: „Promiňte, neumím čínsky.“ Vypadal hrozně zklamaný a odešel.
Přestal se mnou mluvit. Řekla jsem si: „Taky mě těšilo.“
Poprvé jsme udělali…
Upřímně, necítím se jako Číňanka.
Hodně mých kamarádů mi říká „banáne“. Říkají, že se chovám jako běloška.
Že jsem ta nejbělošštější Číňanka, kterou znají.
Nevím.
Vždycky jsem se považovala za Američanku.
Dobrý den a vítejte na hebrejské hře osmé třídy!
ŽIDOVSKÁ ŠKOLA KDE STUDIUM VEDE K ČINŮM.
Myslím, že si Chloe židovského vzdělání cení, ale už ho má dost.
Dala jasně najevo, že do židovské školy už dál chodit nechce.
Příští měsíc se stěhujeme do Phoenixu a já půjdu na střední.
Chtěla jsem, aby tam učili mandarínštinu. Žádné další požadavky jsem asi neměla.
Do Židovské denní školy jsem chodila
asi devět let nebo tak nějak.
Měla jsem teologii a dneska se ptali: „Věříte v Boha?
Ti, kdo věří v Boha, zvedněte ruku.“
Nezvedla jsem ji.
Jo, to chápu, to je těžké.
Vždy jsem chodila do kostela a tak,
ale poslední dobou si nějak nepřipadám blízká víře v Boha.
Myslím, že v něj věřím,
ale vždycky jsem někde v hlavě cítila nejistotu.
Já v Boha věřím, protože jsem obklopená lidmi, co mě milují a podporují.
Myslím si, že můžeš Boha vidět v ostatních lidech.
Já mám pocit, že se pořád ještě snažím zjistit, kdo jsem.
PRODÁNO
TOALETNÍ POTŘEBY
- Tak jo, pojďme… Jsi připravená? - Jo.
Moc jsem nepřemýšlela o tom,
že jsem v těch našich komunitách byla skoro jediná Asiatka.
Jak se řekne: „Šla nakupovat?“
Ale jak jsem dospívala, asi mi došlo, že je jich na světě víc,
a já chci najít víc lidí,
se kterými bych měla nějaké pouto a kteří vypadají jako já.
Když jste malí, vyrůstáte ve své malé dokonalé bublině.
Vyrůstáte s bělochy, a tak si myslíte, že to je to, co jste.
A pak vám dojde, že jste jiní.
Jedna moje vážně blízká kamarádka…
Bylo to na druhém stupni, byla jsem tam jediná Asiatka.
A ona mi řekla věci, které mě ranily, o…
O…
mých biologických rodičích, že mě asi nechtěli, a proto se mě vzdali.
Nečekala jsem to a bylo to na mě moc.
Opakuj po mně, prosím.
Tady jsou všechny moje medaile
z basketbalu a z volejbalu.
V posledním roce mě můj ročník zvolil, abych je reprezentovala jako zástupce.
Takže je na zadní straně mé jméno.
Přihlásila jsem se na OU, OSU, UCO a na Creighton.
Už se ozvali z OSU. Tady…
VÍTEJ DO RODINY KOVBOJŮ!
GRATULUJEME K PŘIJETÍ NA OKLAHOMSKOU STÁTNÍ UNIVERZITU
V prvním ročníku musím zůstat ve státě kvůli operaci mé čelisti.
Budu ji mít v červnu.
Zlomí mi čelist a posunou ji dozadu.
Myslím, že ta proměna bude zvláštní, protože nebudu vypadat jako já.
Ale budu to já.
Požehnej nám, Pane, tyto své dary, které přijímáme
z tvé laskavé dobroty, skrze Ježíše Krista. Amen!
Jsem jediné dítě svobodné matky,
mám velkou katolickou rodinu
a mám 15 bratranců a sestřenic.
Moje máma žila na různých místech, v New Yorku, v Nikaragui, v Connecticutu…
LILYINA MATKA
…ale když mi byl rok, nastěhovala se k mým prarodičům, aby mě pomohli vychovat.
Nezapomněla jsem.
To bylo pro tebe.
Lidé se ptají: „Kdy ti o té adopci řekli? Kdy přišlo to velké prozrazení?“
Žádné velké prozrazení to nebylo.
Když jsem byla malá, moje máma měla spoustu knížek.
Takže mi pořád četla.
Tady je jedna, Když ses narodila v Číně,
tu jsem jako malá milovala,
a dokonce jsem po mámě chtěla, aby mi ji četla znovu.
DEN OPERACE
- Ahoj, zlato. - Ahoj.
Musíme jít.
- Dobře? - Dobře, pojďme.
Je to genetické.
Děkuju.
Doktoři řekli, že měla mámu a tátu, kteří se dali dohromady.
A někdo měl krátkou čelist a někdo dlouhou.
A tak to prostě je.
Teta Laurie a strejda Mike přijedou taky. Strejda až po práci.
Dobře.
Moje čelist byla moje nejistota,
ale je taky mou součástí.
Je to součást… Je to to, co mám po biologických rodičích.
Mám spoustu otázek ohledně svého života v Číně, když jsem byla malá.
Lily?
Třináct měsíců nezní jako moc dlouho, ale je to…
Pro mě je to hodně.
Je to určitě velká část…
Je to jako záhada, kterou nebudu nikdy znát.
Moje máma je moje skála.
Nechci, aby si máma myslela, že ji nemám ráda, protože mám.
Měj se, zlato.
Výborně se o ni postaráme. Děkuju.
Nechci umřít, aniž bych věděla, kdo jsou moji biologičtí rodiče.
O DVA MĚSÍCE POZDĚJI
Prý vypadám se svou novou tváří starší.
Šla jsem do práce k bazénu,
spousta mých přátel tam pracuje jako plavčíci.
Věděli, že jsem to já, ale nebyli si jistí.
Zdravím, dám si kombinaci tří prstů a Dr. Peppera.
Podívejte. Před a po.
Tuhle nesnáším.
Jak si vzpomínám, když jsem vyrůstala, jestli tam je nějaká podobnost…
Chápu tvůj problém.
Víte, jak se každý ptá:
„Nepodobáš se snad někomu v rodině?“
A já na to: „Moje rodina je bělošská.“
Jo.
Chtěly byste poznat svou biologickou rodinu nebo je hledat? Já ne.
Bylo by to zvláštní.
Já nevím. Myslím, že by bylo fajn vědět, kdo jsou naši skuteční rodiče,
navštívit naše rodné město a zjistit, odkud jsme.
Myslím, že by bylo fajn znát důvod toho všeho.
To je fakt.
Tak co tam máš?
Podíváme se.
Je to skupina historiků a cestovatelů.
Zní to podobně jako čínská verze výletů po stopách předků…
LILYINA TETA
…které dělají děvčata.
Ponoří tě do…
Jedeš tam a naučíš se o té kultuře, navštívíš svou vesnici.
A myslím, že ti pomůžou najít tvé biologické rodiče.
Co na to říkáš?
Celé to má klady i zápory.
Ale v každém případě tam bude hodně emocí.
Jo.
Píšu si s…
Tohle byla ona?
„Liu Haová je rodačka ze západu provincie Kuang-tung
a mluví hakksky, kantonsky, mandarínsky a anglicky.
Kromě prohlížení prastarých knih zupus
a hledání stop a nepolapitelných předků,
ráda medituje, čte romány a sleduje napínavé thrillery.“
Takže s ní dnes večer budeš mluvit?
Jo.
Haló?
- Zdravím. - Zdravím.
Ano, slyším vás.
- Ano, zdravíme. Sluší vám to. - Zdravím!
BADATELKA
Díky.
Moc to pro mě znamená.
PEKING, ČÍNA
Jsi první dívka, kterou znám, která pochází ze stejného místa jako já.
Z mého rodného města.
Odtamtud jsou vaši předkové?
Jo, přesně tak.
- Přesně tak. - To je super.
Pojďme začít s cíli našeho výzkumu.
Chceš najít své biologické rodiče
a dalším cílem je
najít lidi, kteří se objevili na počátku tvého života,
třeba ta chůva, která tě vzala do Guangzhao.
Jo.
Šance na nalezení tvých biologických rodičů
je velmi velmi malá.
Myslíte, že je ta šance malá,
protože se rodiče bojí prozradit…
svou identitu?
Protože by měli potíže?
Myslím, že nejde o to nemít potíže,
ale, víš, co se týče pocitů… Ne…
Pravda je vždy bolestivá, protože rodiče, kteří byli donuceni
vzdát se svých dětí, se za to možná stydí.
Co bys chtěla vidět nebo kde bys chtěla trávit čas?
Nevadilo by mi vrátit se do mého sirotčince.
Zeptala se tě ta paní, co bys chtěla dělat a tak?
Pandy. Chci být s pandami.
Jo! Myslíte, že bychom si mohly pohladit pandu?
Chtěli bychom být v Číně jako „turisté“,
naučit se něco o kultuře, o jídle.
Své biologické rodiče moc najít nechci, takže…
Ale chtěla bys najít ty ženy, které pomohly se o tebe postarat?
V tom sirotčinci?
Jo, to zní dobře.
Chtěli jsme jet do Číny sami,
ale díky tomu nápadu, jet tam s Lily a se Sadie,
se mi ty potenciálně obtížné části toho výletu zdají mnohem proveditelnější.
Přes léto se budu učit mandarínsky, abych nebyla úplně k ničemu.
Super. Asi bych se měla naučit mandarínsky, když jedeme do Číny.
Jsou nějaká zvláštní místa, která byste chtěli navštívit?
Já chci na Velkou čínskou zeď.
To určitě musíme udělat.
Pomáhám Lily najít její biologické rodiče.
Mám ti s tím taky pomoct?
Jo.
Tuhle práci miluju.
Věřím, že hledat něčí ztracenou minulost je důležité.
Když znáte příběh své rodiny, když víte, odkud jste,
můžete ve svém srdci najít klid.
Vyrostla jsem v malém městě v Kuang-tungu.
Na výšce jsem studovala mezinárodní ekonomii a obchod
a pak jsem se přestěhovala do Pekingu, abych dělala výzkum v genealogii.
Mým úkolem je najít lidi,
kteří by mohli mít spojení s Lily, Sadie a Chloe.
Myslím, že si můžeme říkat detektivové,
protože pořád hledáme nové stopy,
a každý projekt je úplně jiný.
Dala jsem inzeráty na Baby Come Home,
na sociální sítě, do televize.
Těším se, kdo na to odpoví.
V prosinci 1999 ji vzali do Institutu sociální péče v Huazhou.
Musíte být konkrétnější.
Vím, že je to jako hledat jehlu v kupce sena, ale…
Je samozřejmě nemožné je najít.
Ano, vím, že je to těžké.
Ne, je to nemožné. Mluvíte o dávné historii.
Řekli vám, že nemají žádné záznamy…
Ne, v té době záznamy měli.
Ne, takové záznamy nevedeme.
Někdo řekl mámě, že to dítě na té fotce na internetu vypadá jako já a moje sestra.
Mohla by to být Lilyina sestra.
Její domov je velmi blízko místu, kde byla Lily nalezena.
Musela jsem rodit tajně.
Nevím, kam ta porodní bába to dítě poslala.
Tohle je ta chůva. Přišla s ředitelem.
Vidím to, díky.
Uvidíme, jestli poznáš tuhle vychovatelku.
Já nevěděla, že jsi židovka.
Spousta lidí to neví. Řekla jsem to trenérovi tenisu
a on řekl: „Ne, jsi Asiatka.“ A já na to: „Jsem židovka asijského původu.“
Jo.
Máma patří k řecké pravoslavné církvi, takže nedává smysl říct, že jsem Řekyně.
Ale jak tě našli? Někdo tě přinesl?
Našli mě na rušné ulici. Mám fotku. Já ale vážně…
Někdo to vyfotil?
- Jo, procházeli se po Guangzhou. - Proč ne? Mě našli na lavičce.
- Na lavičce? - Na rušném tržišti.
Panebože!
Víš, kdy máš své skutečné narozeniny?
Upřímně, ne.
Myslela jsem si, že mi dali cedulku, ale máma mi řekla,
že to odhadli.
Je mi z toho smutno,
protože si říkám, že je to 2. listopadu, dva dny po Halloweenu, jsem štír. A tak.
- Ale pak si říkám, že to tak možná není. - Nemůže to být až tak nepřesné.
Já vím, ale stejně. Protože jsem si taky udělala 23andMe.
Ale dál jsem nic nedělala. Je super, žes je našla.
Jo, Sadie se snaží najít své rodiče a Lily se je taky snaží najít,
ale já ne.
Nezkusíš to?
Ne.
- Protože nechceš, nebo… - Chci, ale taky nechci.
Kde bys vůbec začala?
Lidé z toho zájezdu to prý dělají pořád.
Dají tvou fotku na ulici a lidé jim zavolají a řeknou:
- „To je moje dítě.“ - Bylas ještě dítě.
- Cože? - Máš poznat svou mámu nebo tak?
Své biologické rodiče nehledám. Mé sestřenice je ale hledají.
- Nepovídej. - Jo.
Běžte! Pojďme! Do toho!
Někdy je chci poznat, ale většinou prostě nechci.
Protože by to bylo strašidelné, takže…
- Co by na tom bylo strašidelného? - Nevím, setkat se s nimi…
Nevím.
Nevím, jen se mi to zdá zvláštní.
Možná, že se to nemá stát?
Jo.
Alespoň pro tuto chvíli nemá zájem
hledat své biologické rodiče, protože pokud to udělá,
musí se začít otevírat
a musí být zranitelná a ani neví vůči čemu.
A o to nemá zájem.
Myslím, že ta základní otázka zůstává stejná.
Proč se mě vzdali?
A myslím, že se necítí tak, že by to chtěla řešit.
Nechce do toho jít.
Stresuje mě to. Nevím, jestli bych to chtěla.
Chápu.
Je těžké se s tím vypořádat.
Ty chceš, nebo ne?
Nevadí mi to zkusit.
Jít do toho s tím, že možná poznám své rodiče.
Jo.
Ale stojí to za to?
Myslím, že jo. Nebo…
Nevím. Ale pokud to nechceš…
Pokud je Sadie a já najdeme, tak je to spojení jen k těm našim.
Jo.
Uvidíme, jak to půjde.
OPOUŠTÍTE MĚSTO BRENTWOOD
Ahoj!
- Zdravím! - Jaký jste měly den?
Dobrý.
Jo.
Někdo zareagoval na můj inzerát
a myslím, že existuje malá šance, že by k tobě mohli mít vztah.
Teď vidíte obličej muže.
On a jeho žena jsou farmáři,
kteří žijí ve velmi malé a odlehlé vesnici.
Vzdali se své druhé dcery, která má datum narození podobné Sadie.
Chci tě požádat, abys natočila video, které můžu použít.
Protože někteří lidé nevěří, že existuješ…
- Jo, pošleme vám ho. - Jo.
- Díky za všechnu pomoc. - Díky za ty fotky.
- Nashle! - Nashle!
Nashle!
To teda byla síla.
Všechno v pořádku?
Jo.
Ahoj! Jsem Sadie Mangelsdorfová. Žiju v Tennessee.
Moje čínské jméno je Chun Hua Feng.
Doufám, že se dozvím víc o své biologické rodině.
Vím, že to může být těžké, ale doufám, že poznám svůj příběh ze všech stran.
KUANG-TUNG
Jedu do vesnice Tangwei, abych se setkala s možnou biologickou rodinou Sadie.
Tohle je moje nejoblíbenější část mé práce.
Ráda jezdím do vesnic a mluvím s místními.
Někdy mi otevřou svá srdce a pak jsme tak nějak napojení.
Ráda vidím, že se to může stát.
Tady pěstujeme červené papriky.
Na farmě pracuji od té doby, co jsem byla teenager.
- Kdo vás to naučil? - Moje máma.
SADIEINA POTENCIÁLNÍ BIOLOGICKÁ MATKA
Máme tu nepořádek.
Co je tohle?
Tohle? Když bylo tehdy pravidlo jednoho dítěte přísné,
řekli nám, že tohle máme mít.
To je dokument o antikoncepci!
Když jsem porodila dceru, šla jsem zpátky do práce.
Musela jsem chodit na „kontroly drátku“.
- Nitroděložní tělísko? - Jo.
Muselo se chodit každé tři měsíce na prohlídku.
Bývalo to velmi přísné, ne jako dnes.
Přemýšlela jste někdy o životě vaší dcery, kterou jste musela dát pryč?
Jestli má dobrý život?
Jo. Jak bych o tom mohla nepřemýšlet?
Takže jste odložili své druhé dítě.
- Bylo to pozdě v noci. - O půlnoci.
Někdo ji odnesl.
Kdo?
Poprosili jsme souseda.
Řekl, že najde někoho, kdo ji adoptuje.
Zabalili jsme ji do malé přikrývky.
Mluvili jste s ním potom?
Neřekl nám, komu to dítě dal.
Bál se, že ji budeme chtít zpátky.
Vím, že tahle minulost pro vás musí být těžká.
Není to snadné.
Takže tohle je ta trubice.
Je tam černá čárka, která ukazuje, kolik slin je potřeba.
Tak je to správně.
Pošleme vám zprávu, i když se DNA nebude shodovat.
Když posloucháte příběhy ostatních,
čím si prošli,
myslím, že spoustu věcí pochopíte,
i těch, které jste netušili, že pochopíte.
Milují své děti, chtějí je najít.
Je to hrozně smutné.
Sadie! Sfoukni to, dej to do dřezu.
Dala jsi na ten dort moc svíček.
Ten kouř…
- Jak velký kousek chceš, mami? - Malý!
Je vážně dobrý.
Chutná ti? V dětství byl můj oblíbený.
SADIEINI SOUROZENCI
- Nebo chcete zmrzlinu? - Bože, Sadie, vážně?
Mám vážně hlad! Kručelo mi v žaludku.
Dobře, běžte se obout…
No tak!
Obouvají se, hned tam budou.
Uvidíme se zítra.
- Mějte se, ahoj. - Ahoj.
- Tak jo. Ahoj. - Ahoj, mami.
- Mám tě ráda, všechno nejlepší! - Já tebe taky. Uvidíme se zítra, jo?
- Jasně. - Měj se, zlato.
Ahoj.
Jak to jde, zlato?
Odkud máš to tričko Chi Omega? Je hezké.
- Už jsme o tom mluvili. - Já vím.
Sedím u okna!
Od rozvodu už to jsou skoro čtyři roky.
Bylo to těžké období.
Penelope…
Věděla jsem, že to pro děti bude těžké,
ale když se cítíte hrozně, nemůžete být dobrá máma, takže…
Vánoce, rok 2004.
V Číně snížili věkovou hranici pro pití alkoholu
na jeden rok a méně.
Ta je roztomilá.
Copak to moje malá Sadie dělá?
Tehdy jsme byli šťastnější. Byli jsme o dost šťastnější.
Nebylo to dokonalé, ale to myslím nikdy není.
Ale bylo to mnohem lepší.
A pak už nebylo.
Máma? Kde je máma?
Máš hotové všechny úkoly, nebo ti nějaké zbývají?
Mám jich hodně.
Takže víme, co budeš dělat, až je budeš mít hotové, že?
Myslím, že od toho rozvodu
jsem zvyklá, že je všechno oddělené.
Narozeniny zvlášť, Vánoce zvlášť, prázdniny zvlášť.
Ale upřímně si nepamatuju,
že by spolu někdy byli šťastní.
Myslím, že byl jeden moment nebo tak, kdy byli šťastní, ale…
- Užij si to, zlato. Mám tě rád. - Taky tě mám ráda.
CENTRUM UCTÍVÁNÍ
Nerozumím tomu, čím si procházíte,
neznám všechny okolnosti, nevím, s čím se potýkáte,
ale vím, že Ježíš to chápe.
Kdo z vás potřebuje místo, kde ucítíte boží lásku?
Chci vás k tomu přizvat.
KUANG-TUNG
Jsme na mostě Two Bridge, kde byla nalezena Sadie.
Zdravím vás.
Našel tu někdy někdo poblíž…
- Dítě? - Ano, viděla jste nějaké?
- Ne, neviděla. - Neviděla?
Ne, já tu jen prodávám.
Vždycky nechají dítě někde, kde je rušno,
aby kolem zaručeně prošlo hodně lidí a toho dítěte si všimli.
Vždy jsem o pravidle jednoho dítěte věděla, protože mnoho mých příbuzných
se vzdalo svých dětí. Svých dcer.
Mí rodiče se mě skoro vzdali, protože nechtěli platit tu pokutu.
Mám ale velké štěstí, protože moji prarodiče řekli:
„Ne, chceme si ji nechat.“
Já se svým otcem nemám moc dobrý vztah.
Vzpomínám si,
že jednou chtěl vzít můj otec mého bratra do velmi nóbl restaurace.
Mohli jste si tam dát dim sum knedlíčky.
A ty mi vážně chutnaly.
A on tam chtěl vzít jen mého bratra.
Zeptala jsem se, jestli můžu jít s nimi.
A on mě jen vystrčil z výtahu a řekl: „Ne, nemůžeš.“
Bylo to pro mě těžké, protože v tu chvíli víte, že nejste vítaní.
Máte špatné pohlaví a oni vás nechtějí, a vy to víte.
Bylo to velmi těžké.
Proto s těmi dívkami cítím silné propojení.
Nemůžu říct, že jim úplně rozumím, ale částečně…
Sdílíme podobné pocity.
DEN OTCŮ OKLAHOMSKÁ STÁTNÍ UNIVERZITA
AMERICKÁ TRADICE – DEN OTCŮ 2019 „ÚSPĚCH MÁ MNOHO OTCŮ“
Ahoj.
Jak se máš?
Díky, že jsi přišel.
LILYIN STRÝC
- Říkala jsem ti o tom? - Ne.
Jsem v kontaktu s jednou holkou z Pekingu. Snaží se najít mé biologické rodiče.
Říkala: „Budu upřímná,
ta šance je nízká.“
Myslím, že je to skvělé. Snad budou mít štěstí.
Kéž by ho měli.
Tak mi řekni, kde máš hodiny.
- Strojírenství v severní části, tady. - Jo.
Tam mám jednu. Tam mám i účetnictví.
- Ne, účetnictví mám… - Tam jsem asi chodil.
- Vážně? - Jo.
Můžu tě vzít na párty na parkovišti.
Je to na tobě.
Když mě Lily požádala, abych přišel na Víkend otců,
samozřejmě jsem byl…
Rád to pro ni udělám.
Když byla malá, její přátelé mě považovali za jejího tátu.
Takže mi říkala „tati“.
A někdy mi říkala: „Ani je nechci opravovat,
jaký by to mělo smysl?
Chci tátu, takže můžeš být můj táta.“
Pamatuju si, že když byla Lily hodně malá,
mluvila o tom, že najde svou rodinu,
a když jí byly tři roky, psávala dopisy svému otci.
A pak je nosila do poštovní schránky.
A pak když byla na střední škole, bylo to pro ni velmi těžké.
Věděla jsem, že potřebuju pomoc, protože jsem pořád brečela.
Když jsem byla ve třídě, byla jsem smutná.
Když jsem se o víkendech probudila, hned jsem brečela.
Ale nejtěžší na tom bylo,
že jsem o tom sice mohla mluvit s přáteli,
ale oni mi nerozuměli.
Soused viděl ten inzerát. Viděl tu fotku.
Řekl mi: „Ta dívka je hodně podobná tvojí dceři.“
LILYIN POTENCIÁLNÍ BIOLOGICKÝ OTEC
Jak dlouho už tu žijete?
- Já? - Ano.
Žiju tu od svého narození.
Pracuju na rýžových polích.
Rozhodli jste se, že se dcery vzdáte
předtím, nebo potom, co se narodila?
Rozhodl jsem se po jejím narození, protože to zjistili úředníci z vesnice.
Kdybychom si ji nechali, stálo by nás to alespoň 8 500 dolarů.
Byli jsme donuceni okolnostmi. Neměli jsme na výběr.
Nechal jsem ji u vchodu do Lidové nemocnice.
Byly čtyři nebo pět hodin ráno.
Bylo moc chladno na to ji tam nechat přes noc.
Nechal jsem tam lístek s jejím datem narození.
V jejím oblečení jsem nechal 300 renminbi.
Nic jiného. Jen ty peníze v jejím oblečení.
Tak se to stalo.
Samozřejmě mi bylo hrozně. Mé vlastní dítě si vzal někdo jiný.
Je jedno, jestli je to kluk nebo holka, je to mé vlastní dítě.
Věděla vaše žena, že to dítě odložíte?
Věděla, co dělám.
Plakala.
Nemohla to snést.
Chtěla, abych naše dítě přinesl zpátky. Řekl jsem jí, že nevím, kdo si ji vzal.
Mami, nakrájej mi cibuli.
Jen tohle.
Nakrájej ji na plátky.
LILYINA POTENCIÁLNÍ BIOLOGICKÁ SESTRA
Kdo tě naučil vařit?
Naučila jsem se to sama, když jsem byla malá.
Moje máma nevaří.
Můžu ji požádat o pomoc jen s jednoduchými úkoly.
Pracuješ na polích?
Dřív jsem tam pracovala, ale teď už ne.
Nezvládala jsem to, je to těžká práce.
A kdy jsi zjistila, že máš mladší sestru?
Když jsem byla ve čtvrté nebo páté třídě, myslím.
Máma se někdy vyptávala ostatních lidí
na děti, které tady někdo adoptoval.
Ptala se v okolí.
Teď už o tom tak často nemluví.
Měla jsem šanci vyrůst s rodiči.
Mám štěstí.
Ale ona neměla stejnou příležitost jako já.
Cítím se provinile.
Bylo to sice rozhodnutí mých rodičů,
ale my jsme koneckonců sestry.
- Zdravím. - Dobrý večer.
- Jak se máte? - Skvěle.
Našli jsme něco zajímavého.
Ozval se mi muž,
jehož domov je blízko místa, kde byla Lily nalezena.
Je to jen deset minut.
Jmenuje se Chen Muxing.
Měl celkem šest dětí, tři syny a tři dcery.
Mluvila jsem s jeho dcerou
a vypadá jako ty.
Takže myslím, že je možné, že to jsou tví biologičtí rodiče.
Chceš vidět fotky tohoto muže a jeho rodiny?
Chci?
Je to na tobě, zlato.
Proč pláčeš?
Já nevím.
To nic. Neboj se.
Mluvily jsme o tom od malička.
Byli velmi chudí
a neměli na výběr.
A není to tak, že by tě neměli rádi
nebo jim na tobě nezáleželo.
Možná příště.
Tak jo.
Celý proces adopce
je truchlení.
Musí se dostat do bodu, kdy můžou truchlit nad tím, co ztratili.
Vyslyš, Pane, naši modlitbu. Neboť se za modlíme ve jménu Ježíše,
Pána všeho, na tento velikonoční den,
když slavíme prázdnou hrobku
a dar nového života v něm, který přemohl smrt.
Nebeský Otče, díky za dar tvého syna.
Díky za Velikonoce.
Pane, děkuji, že je tu dnes se mnou má rodina,
a požehnej jídlo, které budeme jíst.
Mojžíš měl dvě matky,
biologickou a adoptivní.
A proto ti, druhá matko mé dcery, děkuji.
Nikdy se nepoznáme,
ale potřebovaly jsme se, abychom stvořily dceru a pečovaly o ni.
PEKING
Zeptám se vás,
kde jste viděla ten inzerát?
Na telefonu svého manžela.
V roce 2001 jsem odložila dceru.
V roce 2003 jsme odložili další.
Pamatujete si, jestli měla mateřská znaménka?
Nevšimla jsem si.
Podívala jsem se jen na její tvář, tam znaménka neměla.
Myslím, že by to mohla být Sadieina matka, ale nejsem si jistá.
Vlastní obchod s oblečením v Yangchungu
a řekla mi, že se vzdala tří dcer.
To je docela dost.
Zdravím, jmenuji se Liu Haová, těší mě.
Nechci být na kameře.
Nebudeme vás natáčet.
Když se posadíte za to, nebude vás vidět.
Věděla jsem, že je to holka.
Nesnesla bych mít další potrat, tak jsem to dítě porodila.
- Měla jste to dítě v nemocnici? - Ano. Znala jsem tam doktora.
Řekl mi, ať počkám, než budu rodit,
a pak že mi pomůže při porodu.
Kdybych šla do nemocnice moc brzo,
doktoři by zjistili, že mám dítě navíc.
Když mou dceru odnesli pryč, omdlela jsem a spadla jsem na zem.
Nemám tušení, kde skončila.
Vím, že kdybych ji našla, tak by mi nerozuměla, neodpustila by mi.
Nebyla by na mě hodná.
Zeptám se vás.
Vy byste mi odpustila?
Tuhle otázku si kladu.
Můj táta a jeho máma mě nechtěli, když jsem se narodila.
Když mi bude chtít odpustit, tak mi odpustí. Když ne, tak ať.
Když jsem slyšela, čím si prošla, bylo to velmi bolestivé.
Je mi jí moc líto.
Mám pocit, že je jako moje máma.
Tohle si moje máma zažila, víte?
Můj otec ji chtěl opustit, protože nejsem kluk.
KUANG-TUNG
Právě jsem se vrátila z Huazhou, kde se narodila Chloe.
Šla jsem na místo, kde ji našli.
Byla nalezena na ulici.
Je to velmi rušná ulice, jmenovala se Mingyue.
Vzpomínám si,
že to nebylo neobvyklé místo, kde lidé nechávali děti.
Je to tak?
Myslím, že je to docela běžné,
protože lidé vždy nechávali své děti na rušných místech,
protože doufali, že je tam někdo uvidí.
- Tady mě nechali? - To je ta ulice.
To je super. Teda ne super, ale je to skvělé.
Je to víc městské, než jsem myslela.
Byl to můj první výlet z domu.
První místo, na kterém jsem byla.
Kde mě asi nechali? Tady, tady nebo tady?
Já nevím.
Dobrý den!
Vy jste říkal, že znáte Sadieinu chůvu?
Ano.
Viděl jsem její fotku online. Jsem přítel té chůvy.
To je skvělé.
Pracuje v tom sirotčinci přes 20 let.
Mohl byste mi dát její číslo, abych ji mohla kontaktovat?
O ženách, které se staraly o tisíce dětí, nikdo nemluví.
Mám pocit, že jsou v sirotčincích v první linii,
protože ony dělají tu těžkou práci, když se o ty děti starají.
Když jsme byli v Číně, setkali jsme se se Sadieinými chůvami.
Sehnali jsme auto a jeli jsme do toho sirotčince.
Byla to řada za řadou, pokoj za pokojem, plné dětí.
Na pokoji bylo asi 20 dětí
a na jeden pokoj byla jedna chůva.
Prý naplnily lahvičky a procházely uličky.
Děti dostaly tolik, kolik stihly z lahvičky nasát.
Sadie měla na kotnících a na zápěstích značky.
Trochu mě to rozzlobilo. Proč by jí to někdo dělal?
Zjistila jsem, že tehdy sirotčince nevytápěli ani nechladili,
takže dětem na noc zavázaly zápěstí a přikryly je dekou,
aby zůstaly v teple.
Bylo tam tolik dětí a tak málo chův,
že prostě dělaly, co mohly.
Myslím, že mi to dalo pocit pokory,
když mi došlo, jak tvrdě pracovaly s tím málem, které měly.
Zajímalo by mě, jak blízké si s každým dítětem mohly být,
protože jich tam bylo tolik.
Chci asi jen vědět, jak se cítily,
když se staraly o všechny ty děti a věděly… Chápete?
Jo, mělo to pro ně s každým dítětem význam,
nebo věděly, že k nim nemají moc přilnout?
Nerozumím tomu.
Jak tě poznají?
- Jo. - Nebo jak si nás zapamatují?
KUANG-TUNG
- Pamatujete si ji? - Ano, starala jsem se o ni.
Teď vypadá takhle.
Je vysoká?
- Ano. - Věděla jsem to, už z té fotky.
SADIEINA CHŮVA
Má dlouhé vlasy jako spousta cizinek.
Ano, dlouhé vlasy.
Když jste byla dítě, přemýšlela jste o tom, co chcete dělat?
Ani ne.
Lidé z venkova nemají sny.
Neumím psát.
Ve druhé třídě jsem přestala chodit do školy.
Proč?
S tolika dětmi jsme byli chudí.
Na školu nebyly peníze.
Teď je život mnohem lepší. Dokonce vyhazujeme zbytky.
Takže si ji pamatujete?
Jo, mnoho z nich si pamatuju.
Když se sem dostala, byla hubená.
Byl to mrazivý den.
Kolemjdoucí ji našel na chodníku
a přinesl ji k nám.
Krmila jsem ji v náručí, jako by byla moje.
Vychovala jsem ji a pak jsem ji musela poslat pryč.
My chůvy nejsme chladnokrevné.
Bolí mě u srdce pokaždé, když posílám dítě pryč.
Posílají je tak daleko. Říkala jsem si, co s nimi asi bude?
PEKING
Právě přišly výsledky DNA.
Bohužel žádná shoda.
Věděla jsem, že šance byla malá.
Stejně se ale cítím velmi zklamaná.
Podle zprávy z testu DNA tahle žena není tvá biologická matka.
Věřím, že je jednou najdete.
- Jo, taky si to myslím. - Jo.
Tihle rodiče chtějí vědět, co se stalo jejich dětem.
Ta žena, která vlastní ten obchod s oblečením.
- A… - Ano, ta kadeřnice?
Jo, podle testu DNA
tahle žena není tvou biologickou matkou.
Je mi líto, že to tentokrát nevyšlo.
Ale budu hledat dál,
budu dál hledat tvé biologické rodiče.
Dřív jsem se dívala na seriál Huangovi v Americe.
Představovala jsem si, že moji rodiče vypadají jako oni.
Někdy si v hlavě přehrávám různé situace, velké dramatické scény.
Vím, že to dělám často.
Několikrát jsem si představovala situaci, kdy potkám své rodiče z Číny.
Bylo by super, kdyby se objevili.
Je to stejné, jako by bylo fajn vyhrát loterii,
ale nejspíš se to nestane.
KUANG-TUNG
Jedu navštívit pár, který by mohl být rodinou Sadie.
Haló?
Dobré ráno! Už jste měli snídani?
Myslím, že je důležité, abych to té rodině řekla osobně.
POTENCIÁLNÍ MATKA SADIE
Zdravím! Ráda vás vidím, pane Xu.
Kdy jsem tu byla naposledy?
V říjnu.
Jsem tu, abych vám ukázala výsledky testu. Tady jsou.
Ukazují, že vaše DNA
se neshoduje s DNA té dívky.
Můžete se podívat.
Hledání vaší dcery nevzdám.
Protože vaše DNA už je v laboratoři,
pokud si vaše dcera v budoucnu udělá test,
ukáže se tam shoda.
To nic. Nevzdáme to.
Vím, že je to pro vás těžké.
Budu hledat dál.
- Ahoj, jak se máš? - Dobře, co ty?
Mám se docela dobře. Jsi připravená?
Víš, myslím, že ano.
Asi?
Jsem si jistá, že to způsobí pěkný rozruch.
Ale není to tak?
Odjíždím od včerejška za týden!
Jo a hádejte co?
Před tím výletem do Číny si nechám udělat nehty,
protože si je nechávám dělat před velkými událostmi.
Umím čínsky říct „Šťastný nový rok“. Je to „Xīnnián kuàilè“.
Bude to zábava.
Je to taky docela legrační, protože jsme se vlastně ještě nesetkaly.
Známe se, ale taky se skutečně setkáme poprvé,
což je trochu zvláštní.
Nevím, jaký máme pokoj. Tak jo.
- Panebože, ahoj! - Ahoj!
Bože, promiň.
Málem jsem si zamkla svůj hotelový pokoj.
- Kde… - Pokoj 2403 neexistuje.
- Co tudy? - Jo, tady je.
- Panebože! Ahoj! - Ahoj!
- Jak je? - Ahoj.
Dobře.
- Jo. - Jaký byl let?
- Dobrý. - V kolik jste včera večer přijely?
Asi v půl jedenácté?
- Ahoj, Sadie! - Ahoj! Ráda tě konečně poznávám.
Jo. Konečně se setkáváme osobně.
Já vím!
Jak chutná karambola?
- Chceš zkusit moji? - Jo.
- Páni, to je ono? To je šílené. - Jo, podívejte. Tamhle to je.
Na naši první oslavu „Vánocochanuky“ společně se sestřenicemi.
- Na zdraví! - Dobře, tak…
Lily!
Rozbiju ti na hlavě vejce, po obličeji ti teče žloutek.
Rozbiju ti na hlavě vejce, po obličeji…
Hodně štěstí zdraví!
Tolik schodů!
Budu rychlejší!
- Jak se máme uklonit? - Takhle.
Nemám kluka. Mám kamaráda, který je kluk.
Ale chce se jen kamarádit.
- Jo to chtěl on? - Jo.
Jen tak ke mně přišel a řekl: „Buďme jen kamarádi.“
A já na to: „Tak jo.“
- A co ty, Lily? - Nikdo.
Chloe?
Kluka nemám.
Co to znamená?
Co říkala?
Říkala: „Kluka nemám.“
Našli tě na mostě Two Bridge.
Počkat, kde našli mě, v Huazhou?
Huazhou.
- Kde našli ji? - Nenašli mě v…
Ne, byla ve stejném sirotčinci, že?
Podívejte na to oblečení.
- Kdo je to? To je Chloe. - To jsem já.
- Jo. - Jak roztomilé.
Panebože, Chloe! Vypadáš přesně jako James Charles!
- Počkat, to je její inzerát? - To ne! Co to je za fotku?
To je vtipné.
Když se na ty fotky dívám, taky bych se nechtěla zpátky. Panebože!
Můžeš udělat nový inzerát?
Panebože!
VESELÉ VÁNOCE
- Paráda, jsou tak měkké. - Krása.
- Je tohle moje? - Už jsi viděla… Evropa…
- Děkuju! - Ty jsou pěkné!
- To je tak roztomilé! - Panebože.
Bože.
- Dnešek je pro vás velký den. - Ano, je to velký den.
Připraveni?
Asi ano. Jen vím, že to dnes bude hodně emocionální.
- Sadie, jak se cítíš? - Jsem trochu nervózní.
Jen asi čekám na tu schůzku se svou chůvou.
Děkuju.
Jen tady být je hodně emocionální.
Všechno je teď jiné, než jaké jsem si myslela, že to bude, když přišla Sadie.
Jak nejsme rodina, kterou jsem si myslela, že jí dáme.
A mám strach, jestli jsem jí dala ten život, který jsem jí slíbila.
Ta matka, ačkoli se jí vzdala, by asi nechtěla, aby byl její domov rozdělený.
Chápete?
Myslím, že si ta matka musí říkat, kde asi je, jestli je šťastná?
Jak vypadá? Co ráda jí?
Tak jo, bude to v pohodě.
YANGCHUNSKÝ SIROTČINEC
Je to tu pořád stejné?
- Myslíš… Který… - Je to… Jo… je to velmi podobné.
Sadie byla tady v té bílé budově.
Ta bílá budova je ta původní.
To je ta chůva!
Zdravím!
- Chůva Li. - To jsi ty?
Chůva Li. Jo, počkej.
To jsem já. Nejdřív mi to nedošlo.
Jo, říká, že už je to dávno, ale že viděla inzeráty online
a uviděla tu fotku a poznala sebe i tebe.
Jo, drží tě.
Nejdřív jsem prala plínky.
Pak jsem se od roku 2001 do roku 2005 starala o děti.
Kdy se Sadie dostala do sirotčince?
Na začátku prosince.
Neměla hezké oblečení jako ty ostatní děti.
Neměla víc než 2,2 kila.
Věděla toho o mně hodně.
Jo, byla součástí mého života.
Připadá mi to jako nějaký minulý život.
I když není moje dcera, vychovala jsem ji, než byla adoptována.
Jsi tak hodná.
Je škoda, že nemůžeš najít svou mámu.
Dávejte pro nás prosím pozor.
Řekněte nám, pokud se někdo ozve.
Sadie žila tady, že?
Ano, v tomhle pokoji.
Kolébky byly v řadě tady, dokola a pak uprostřed.
Kolik dětí bylo v tomhle pokoji? Pamatujete? Když jste tu byla…
- V tomhle pokoji alespoň 12. Jo. - Alespoň 12?
Můžu si ho podržet?
- Dobře. - Hlavičku, Sadie.
Dej tu hlavičku výš.
Musíš ji držet pod hlavičkou. To je ono.
Upřímně, nezdá se mi skutečné, že pocházím odsud.
Všichni mi říkají, že je to můj domov,
ale já si to vůbec nepamatuju.
Jo, nemůžu uvěřit, že jsem byla jedno z těch dětí.
Mám pocit, že procházím nějakým filmem,
ale pak si říkám: „Počkat, tohle je skutečný život.“
Je šílené si představit, že mě donesli na tuhle ulici,
a teď, o 16 let později, jsme tady.
Nashle!
Řekli nám, že ji nechali v krabici, v kartonové krabici.
Nevím, jestli tu byly ty keře.
Protože jsme stáli… Ale bylo to u tohohle stromu.
- U kterého? U toho? - U tamtoho.
- Jo. - Tady našli Sadie.
U tohohle stromu v kartonové krabici.
Ať ji tam nechal kterýkoli rodič, nejspíš ji sledoval, čekal.
Prostě… Víte, co myslím?
Protože tě našli hodně brzo ráno, už před sedmou. Než začalo být rušno.
Ale dali tě sem, aby tě hned někdo našel, když začalo chodit víc lidí.
Aby ti nebyla zima. Myslím, že jsi byla zabalená do kabátu.
- Jo. - Do pláštěnky pro dospělé nebo tak.
Na jeden den jsem toho viděla hodně.
V dětství, ve čtvrté třídě,
tak jsem měla láhev, do které jsem dávala malé poznámky se svými pocity.
Dokud nebudu jednoho dne připravená ji rozbít.
Tak jsem se s tím vypořádala.
Doslova i obrazně jsem ukryla své emoce.
Já prostě nevím, jak se s tím teď vyrovnat.
Takže jedeme do sirotčince v Huazhou,
odkud jsou Lily a Chloe.
V sirotčinci se potkáme s Chloeinou chůvou.
Ukáže nám to tam.
Jo.
SIROTČINEC MĚSTA HUAZHOU
Díky, že jste dětem přinesly tolik dárků.
CHLOEINA CHŮVA / ŘEDITELKA SIROTČINCE
Li Lanová je skvělá.
Starala se o mě první rok a půl mého života.
Ahoj, zlato.
A dodnes tam pracuje.
Tady děti bydlí.
Všechny zdravíme.
Pozdrav své sestry.
O víkendech studovala zdravotní školu
a během týdne dělala chůvu.
A teď je ředitelkou sirotčince.
Překvapilo mě, že si mě Li Lanová pamatovala,
protože se musela postarat o tolik dětí,
a pořád se o ně stará.
Nevím, jak si to všechno může pamatovat.
O kolik dětí jste se tehdy starala?
Po roce 2001 jich bylo nejvíc. Přes 200 dětí.
Podmínky v sirotčinci nebyly ideální.
Měli jsme jen dvě sestry a žádného doktora.
Bylo tam spoustu dětí.
Nemohli jsme je vzít do nemocnice pokaždé, když onemocněly.
Nebyl tu doktor, takže nedostávaly léky na předpis.
Takže jsem šla v roce 2002 na zdravotní školu.
Dala mi očkování.
Tuhle injekci jsem jí dala já. Dělala jsem to všem dětem.
- Brečela jsem hodně? - Ne.
Vážně?
Plakala jen při očkování. Jinak většinou ne.
Byla otevřená a plná života.
Kolik Chloe bylo, když ji přinesli do sirotčince?
Myslíme, že se ten den narodila.
Kdo ji do sirotčince přinesl?
Musel to být někdo z místní policie.
Proč pláčeš, zlato?
Je toho na mě moc.
Mám tě obejmout?
Byla tím nejbližším matce, co jsem tehdy měla.
Bylo to…
Je fajn vědět, že mě měla ráda
a že se o mě mohla postarat,
z těch stovek dětí v tom sirotčinci.
Mám pocit, že je to obrovské,
a ona se o mě postarala
a já nevím, jaké to je…
Já nevím.
Je tu Lily?
Je to v pořádku, maličká.
Jsem ráda, že to zažíváme se Sadie a s Lily,
protože máme jedna druhou.
Neznám je dlouho,
ale ony… Já nevím.
Je to něco bezpodmínečného. Prostě víte, že cítí to, co vy.
Ani jim to nemusíte vysvětlovat.
Je to v pořádku.
Tak.
Yang Mudiová!
Jmenuje se Yang Mudiová.
- Yang Mudiová? - Yang Mudiová.
Chůva Yang.
Zdravím!
Zdravím vás.
- Tohle je Lily. - Poznávám ji.
- Poznáváte ji? - Ano.
Tohle je její matka.
LILYINA CHŮVA
Můžete nám říct, jak dlouho tu Lily žila?
Vychovávala jsem ji, než byla adoptována.
Když bylo v sirotčinci moc dětí, vychovávaly jsme je doma, dokud neodešly.
Kolik jich tu žilo?
Někdy víc než deset, někdy jenom pár.
Bydlela jsi v tomhle pokoji.
Říká, že jsi bydlela v tomhle pokoji.
- V tomhle? - Tady jsi bydlela.
Byla jsi tady.
Byla to nezbedná holka. Trochu zlobila.
Moje babička jí lechtala a říkala jí bochánku.
Její babička si z tebe dělala legraci,
pořád s tebou žertovala.
Říká, že jsi měla kulatý obličej. A tvé jméno je Mei-Bao, že?
V čínštině to zní jako Miànbāo, což znamená chléb.
A když jsi plakala, tak říkávala: „Ten velký bochánek.“
Takže její babička…
Jaké to bylo rozloučit se s Mei-Bao?
Byla jsem smutná, že brečela.
Když jsem ji dala její mámě do náručí, hodně plakala.
Vychovala jsem ji, měla jsem ji ráda.
Lily a její máma pro vás mají tohle.
Moc vám děkuju.
Otevřete si to, prosím, a uvidíte.
Pomůžeš mi s tím?
- Pardon. - Můžeš?
Je to něco mého, co pro mě bylo důležité.
Chtěla bych, abyste to měla.
Tenhle dárek pro ni hodně znamená.
Chápu, budu ho nosit pořád.
Bude to nosit každý den.
Pořád.
Chci vám moc poděkovat, že jste se o ni tak dobře postarala.
A že jste mi ji dala,
protože je to pro mě velká radost.
Jsem její mámě vděčná, že z ní vychovala takovou skvělou dívku.
Také vám děkuje, že jste se postarala…
Že se o ni staráte… A že je to tak skvělá a dospěla dívka.
Všimla jsem si, že měla v očích slzy. Z toho jsem byla na měkko.
Protože to znamená, že jí na mně záleželo.
Vím, že jí na mně záleží.
Takže…
Jedna, dva, tři.
První měsíce mého života byly záhadou.
Myslím, že být tady mi hodně pomohlo.
Děkuju.
Míříme do obce Yangmei.
Našli tě ve vládní budově v tom městě.
Takže tam nejdřív půjdeme a projdeme se.
A já pak půjdu za tvou potenciální biologickou rodinou
a řeknu jim výsledky.
- Že tam není shoda. - Dobře.
Ta rodina skutečně chtěla najít své dítě
a ta sestra, ta dívka, se kterou jsem mluvila,
moc chce tu dívku, svou sestru, najít.
Chtěla bys jít se mnou?
Nemusíš se mnou jít, jestli nechceš, ale…
Nevím, je to velká otázka.
Jo.
Já nevím. Vážně nevím. Nevím.
Něco vám řeknu.
Myslím, že ta rodina bude vděčná, když se s námi setká,
hlavně s tebou,
protože i když nejsi jejich biologická dcera,
budou s tebou cítit spojení, protože naše rodiny
si zažily podobné příběhy
a tlaky společnosti na to,
že se musí vzdát svých dcer. I když nejsi jejich dcera,
pořád je to pro ně spojení s někým, kdo zná tu druhou půlku jejich příběhu.
Jo.
Já jsem pro.
- Ale půjdou se mnou, ne? - Jo, půjdeme. Budeme všechny s tebou.
Počkat, je to tahle budova?
Tohle je ta vládní budova.
Byla jsi na schodech u vchodu.
Chenovi žijí tamhle. Půjdu první a promluvím si s nimi.
Zdravím!
Vaříš, Chunjiao? Dlouho jsem tě neviděla!
Proč toho dnes vaříš tolik?
Protože dnes přijde přes 20 lidí.
- Přijdou dnes dělníci? - Ano.
Pane Chene!
Ukážu vám tu zprávu.
- Posaďte se. - To je v pohodě.
Ukázalo se, že se vaše DNA neshoduje.
Nebyla tam shoda, že?
Chunjiao?
Výsledky testů ukazují, že DNA se neshoduje.
Žádná shoda?
Takže Lily není tvá mladší sestra.
Není, že?
Vím, že ji v budoucnu najdete.
I když nevím kdy, myslím si, že je šance.
Protože jak se technologie vyvíjí,
DNA testy budou čím dál tím běžnější.
Nechci se tím trápit. Nedá se nic dělat.
Tak to prostě je.
Nicméně Lily tu dnes je se svými sestřenicemi.
- Nevím, jestli by mohla… - Tak se pojďme seznámit.
Také si myslí, že ji sem přivedl osud.
- Můžeme se s ní seznámit. - Dobře.
Řeknu jí to.
Mají roztomilé dítě.
Tak roztomilé.
- Lily. - Poznávám ji.
Tohle je pan Chen.
Zdravím!
Dcera pana Chena.
Vážně jste si podobné.
Podobá se mi?
Trochu.
Ahoj, slečno.
Chce ti dát med.
- Děkuju. - Jestli chceš, můžeš dostat víc.
- Ten med vypadá skvěle. - Kdykoli se do Číny vraťte!
Tohle je manželka pana Chena, máma.
Vypadá jako moje dcera, stejně jako na té fotce.
Má stejné oči jako já, že? Ty oči.
Ale není to ona. Nic s tím nenadělám.
Mám spoustu přátel, kteří adoptovali děti z Číny,
všechny je mají moc rádi, jejich rodiče je milují.
Doufal jsem, že je to ona. Ale tak to prostě je.
Nezáleží, co řeknu, že?
Musíme jít, pane Chene.
- Dobře. - Děkuju, paní Chenová.
Moc děkuju.
Nashle.
Nashle, pane Chene.
Nashle!
Poznala jsem, že byl smutný.
Měl slzy v očích.
Měla jsem pocit, že se drží, protože je muž.
Nesmí brečet.
Myslím, že návštěva u pana Chena byla upřímně
to nejtěžší, co jsem kdy udělala.
Viděla jsem, jak byl smutný.
Že jsme neměli shodu.
Ale jsem ráda, že jsem to mohla udělat.
Pochopila jsem své biologické rodiče víc do hloubky.
Vidím to z jejich pohledu.
Žádný rodič by se svého dítěte nevzdal dobrovolně.
A…
řekla bych, že to trochu pomohlo.
Viděla jsem, jak moc ta rodina chtěla své dítě najít
a jak byli smutní, když ji nenašli.
Doufám, že mě moje biologická rodina hledá tak jako tahle rodina.
Myslím, že to pro všechny byl velmi silný zážitek.
Myslím, že všichni by měli vědět, že je jejich rodiče měli moc rádi
a zlomilo jim srdce, když je museli dát pryč.
PEKING
Ještě na té zdi ani nejsme. Teprve k ní jdeme.
Zkusíme jít stejně.
- Připravená? Pravá, levá. - Spolu.
Pravá, levá.
Jak to, že má Chloe tolik energie?
Pojďte sem! Je to nádherné!
- Něco postni. - Jo.
Je to krása.
Jsem na vás moc pyšná. Dokázaly jsi to.
Jo.
Abyste se vrátily pro svůj příběh, musíte mít hodně odvahy.
Vím, jak je to těžké.
Jo. Díky, Liu.
Děkuju.
Díky.
Sadie, vidíš sníh poprvé?
- Tak nějak. - Je to poznat.
VÍTEJ DOMA, LILY
Hodina začíná.
Jaká je tvá národnost?
Jsem Číňanka.
Má rodina má čtyři členy.
Můj táta je podnikatel.
Moje máma nepracuje.
Moje sestra je studentka na vysoké.
Tak jo. Skvělé.
Musíme udělat 54 až 58 v „B“.
Ztrácím se v tom.
Sadie Mangelsdorfová.
Vysvětlující esej, Zkouška AP: jazyk a skladba.
Vzpomínám si, že když mi bylo osm let, tak jsem poprvé viděla film Na vlásku.
V tom filmu je dítě odloučené od rodičů od útlého věku.
A nakonec se se svou ztracenou rodinou šťastně shledá.
Všichni chceme najít stejný pohádkový konec, jaký vídáme v těchto filmech.
Pak jsem si ale uvědomila,
že možná hledám nesprávnou rodinu.
Rodina jsou lidé, kteří tu pro vás jsou.
- Ahoj! Bože, neviděla jsem vás už… - Ahoj!
Znají mě, mají mě rádi a přijímají mě takovou, jaká jsem.
Takže je možná lepší, že některé věci zůstanou pohádkami.
Barvím si vlasy různými barvami.
Už jsou zase růžové,
ale když jsem si je umyla,
trochu to vybledlo a je to zrzavá!
PROVINCIE KUANG-TUNG
Zdravím vás.
Tady je ta zpráva.
Určitě je negativní.
Kde je mé jméno?
Vaše jméno je tady.
Podívejte.
Píše se tam „shoda“.
Nemáte shodu se Sadie, ale s jinou dívkou, která se narodila v roce 2000.
Jmenuje se Amanda Phillipsová.
Podobá se mi?
Myslím, že ano.
Mluví anglicky.
Prosím?
Mluví anglicky.
Já anglicky neumím.
Zdravím! Já jsem Liu Haová.
- Zdravím! - Dobrý večer.
Jedna z žen, které jsme testovali, je tvá biologická matka.
- Aha. - Páni.
Tak jo!
Chápu, že tě musí napadat tisíce otázek.
Narodily se jí jen dcery? Samé holky? Víte, kolik jim je?
Druhé je 23, první je…
Překlad titulků: Kristýna Doležalová