Downloaded from YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hej. I modsætning til dig er jeg Rob Lowe. Og jeg elsker film.
Jeg ville faktisk hellere se en film end at lave det her.
Men lad os lade som om jeg ikke sagde det og bare nyde hinandens selskab.
Tusindvis af film udkommer hvert år. Det er mange historier.
Selv om teorien lyder på,
at der kun er syv grundlæggende handlinger: At overvinde monstret...
...og de andre seks.
Det er ikke så sært, at standard-karaktererne,
velkendte historie-twists og bekvemme plot-anordninger har sneget sig ind.
I aften hylder vi klichéerne, der har formet filmbranchen
i en kamp for relevans efter en pandemi.
I den næste time skal vi se på Glitterbyens vane
med at bruge disse praktiske filmtroper i: Attack of the Hollywood Clichés!
Vi vil stille spørgsmål såsom:
"Hvorfor skal kvinder, som jages af store, skræmmende dinosaurer,
gøre det i høje hæle?
Mens vi bygger op til nogle af mine yndlingsklichéer,
skal vi se nogle af de mest dramatiske øjeblikke i filmhistorien.
Nogle af de mest kontroversielle.
Søster lærer mødrene at vaske deres børn.
Hvordan andre klichéer er blevet kunst.
Og ikke mindst hvordan Hollywood håndterer sex.
Og vold.
Og hvor er bedre at starte end med en velkendt start?
I de romantiske komediers verden. Det første møde.
Det magiske øjeblik i film, hvor kærligheden begynder.
Folk ser romantiske komedier for at blive høje.
De vil opleve den første følelse af kærlighed,
så når de ser de to mødes for første gang,
det øjeblik, den gnist, og når kemien opstår,
så føles det så virkeligt for dem, at de har den følelse i kroppen.
Der er altid en sjov, konstrueret grund til, at de to personer,
som vil forelske sig, mødes, for det skal også være interessant.
De mødes ikke, som man normalt gør.
SYNG I SOL OG REGN
-Bliv ved med at køre, dame. -Ud med Dem!
Et pinligt, komisk og usandsynligt scenarie...
...som bringer dem sammen.
Jeg bor lige på den anden side. Der er vand og sæbe. Du kan gøre dig i stand.
Hvis det skete i virkeligheden,
smed du nok resten af din juice i hovedet på dem.
Du ville sige: "Nej, hold dig væk."
Om fem minutter kan vi have dig klar igen og ude på gaden.
Altså på en ikke-prostitueret måde.
Når to forelsker sig i en film,
uanset genre, er filmkærlighedens klichéer der altid.
INDIANA JONES OG TEMPLETS FORBANDELSE
Jeg hader vand! Jeg hader at være våd! Og jeg hader dig!
Fint!
De kan ikke lide hinanden, er gift med en anden.
Jack, jeg er forlovet.
Jeg skal giftes med Cal.
Der skal være en kamp, ellers bliver det kedeligt.
Når det nu er film,
går strategier fra irriterende vedholdenhed til decideret chikane.
FAGRE VOKSNE VERDEN
Sikke et pudsigt tilfælde.
Mange film, fra en mands synspunkt,
viser, hvad man ville kalde stalking.
-Vil du danse med mig? -Nej.
-Hvorfor ikke? -Fordi jeg ikke vil.
-Vil du gå ud med mig? -Hvad?
-Nej! -Nej?
-Hun har lige sagt det. -Hvorfor ikke?
I Twilight, når han kravler ind ad hendes vindue
og siger: "Jeg kan lide at se dig sove."
Gør du tit det?
Kun de sidste par måneder.
Stalking er kun sexet, når det er mænd, der stalker kvinder.
Når kvinder forfølger eller stalker mænd,
bliver de skurken.
Jeg vil være en del af dit liv.
Er det sådan, du gør? Dukker op i min lejlighed?
Hvad skal jeg gøre? Du tager ikke telefonen. Skifter nummer.
Jeg vil ikke ignoreres, Dan.
DEN UORTODOKSE STRØMER
Alle historier skal have en hovedperson, vi skal være opmærksom på.
En så unik, speciel og enestående som hovedperson i alle andre film.
Da jeres helte skal være bemærkelsesværdige,
er det ikke nok bare at have et job.
Hvad det end er for et job, skal de knokle for det,
især hvis deres job er jobbet! Strømerens job!
-Synes I, jeg er skør? -Ja.
Hvis man vil opklare forbrydelser og have skurkene for retten,
er toppen af lovhåndhævelsen den uortodokse strømer.
Jeg er en ægte strømer og det her er en ægte skyder.
Betjenten er sej. Han lytter ikke til politichefen.
Hvis du vil lege cowboy, så gør det i en andens distrikt.
De er dysfunktionelle.
Han er nok alkoholiker og en forfærdelig far.
Du er min datter, det er mit hus, og du skal respektere mig.
-Kald mig ikke en taber. -Hvorfor ikke? Det gør mor hele tiden!
De går kun op i jobbet.
-Uden pis. Vil du begå selvmord? -Ved du hvorfor, jeg ikke gør? Jobbet.
De ødelægger alt på deres vej.
Der er mange af disse strømere, men toppen af disse brushoveder er stadig
Clint Eastwoods Dirty Harry.
Du må spørge dig selv: "Føler jeg, at heldet er med mig?"
Nå, gør du, din skid?
Dirty Harry er et giftigt eksempel på den kliché.
Den film prøver virkelig at få os til at heppe
på denne nedslidte betjent, der bare vil give slip
og skyde en masse mennesker.
Han lever efter sine egne regler
og han gør, hvad han kan for at fange forbrydere.
Det fremstilles, at retssystemet enten er utrolig dumt
eller drives af blødsødne liberale.
Jeg siger bare, at den mand havde rettigheder.
Jeg er helt knust over hans rettigheder.
Deres lov siger, at der kun er to ting,
som de strømere går op i, og de skinner begge.
Dit skilt og din pistol, betjent.
Det er et vigtigt øjeblik i film, hvor betjenten afleverer våbnet og skiltet:
"Du burde ikke have dette job længere."
Vi ved, at publikum ved, han er den eneste, der bør have det.
Kom med dit skilt.
Tag et par...
STRØMERFILMENES DØD
I senere år er Hollywood gået væk fra film om uortodokse strømere,
i en afspejling af skuffelsen over betjente,
som tager loven i egne hænder.
Vi får at vide, at de vil gøre det rigtige moralsk og etisk.
Men sådan er virkeligheden ikke med mange betjente.
Det er noget, der skal genovervejes af filmskabere
og tv-producere, og det bliver det.
Men den uortodokse strømer er ikke gået tidligt på pension.
På tv er der plads til klichéer,
som ændres til tredimensionelle figurer.
Kate Winslets Mare of Easttown har et indviklet liv, men bare rolig.
Hun er stadig en alkoholisk strømer, der bryder reglerne, bliver suspenderet...
Pistol og skilt.
...men hun fanger forbryderen.
Hollywood elsker en vinder,
men ikke alle figurerne kan være helte,
medmindre det er Marvel Universe, som kun 96 procent af alle film er.
Nogle figurer er dømt til at tabe fra starten af,
at de lige så godt kan dukke op i en kiste og få det overstået.
DØDSDØMT
Du har en birolle i en film.
-Tak, John. -Du har et farligt job.
Du vil kaste håndklædet i ringen...
I morgen skal du...
-Jeg siger op i morgen, Frank. -Hvad?
-Stor fejl. -Al!
Dødsdømt...
Amerikanske film elsker at vise,
at folk skal dø ved at fortælle os, at det er deres sidste mission.
De går snart på pension, ikke?
Jeg vil have det meste ud af mine sidste dage.
Måske holder de afskedsfest for dig senere.
Hvad med en tale?
Og du har kun én vagt tilbage.
Og der er andre klassiske måder
til at garantere, at døden er lige om hjørnet.
I et klassisk eksempel hører man dem tale om sin familie,
om sine ambitioner.
Jeg gifter mig med en trind kvinde og opdrætter kaniner.
JAGTEN PÅ RØDE OKTOBER
Hvis de reflekterer over, hvad de nu vil gøre... Død.
I krigsfilm er det ofte soldaten, som tager et billede frem af sin kæreste.
Det har nok været i hans lomme længe. Stor fejl.
Kom nu...
FJERNE BEGRAVELSER
Når du er død på lærredet,
vil din begravelse blive overværet af dine kære,
samt en enlig figur, som af en eller anden grund står og stirrer langt væk fra.
Det giver også instruktøren et vidvinkelbillede af ceremonien.
Men The Fast and the Furious når nye højder.
Imens Paul Walker overværer en begravelse på afstand,
ser Vin Diesel Paul Walker overvære en begravelse på afstand,
på afstand.
Når begravelsen er forbi...
SAMTALE MED GRAVSTEN
...er graven perfekt til at vise en figurs skrøbelige tilstand.
DØDBRINGENDE VÅBEN
Jeg elsker dig.
Hej Bubba. Det er mig, Forrest Gump.
Også en praktisk måde at forklare, hvor vi er i plottet.
Jeg husker alt, hvad du sagde, og jeg har regnet det hele ud.
Ed Harris gør begge ting.
Hvis du ikke ved, hvem han taler med...
Der er noget, jeg skal, Barb.
...mejslede filmskaberne det i gravsten.
"Hans kone."
Men det er ikke altid kun snak, der foregår på kirkegården.
Der er vist en ekstra stiv på kirkegården her til morgen.
En af de ting, jeg elsker mest ved film
er, at de transporterer en væk fra hverdagen
til et fiktivt fantasiland, såsom Narnia eller Frankrig.
PARIS' ENESTE UDSIGT
Franskmændene har nok et ord for klichéer,
men en af de mest klichéfyldte byer er Paris.
Men hvordan ved vi, at vi er i Paris? Fordi instruktøren sørger for,
at vi kan se Eiffeltårnet gennem soveværelsesvinduet.
Loftsvinduet.
Togvinduet.
Fra balkonen.
Gennem et ur?
Det betyder desværre også, at Eiffeltårnet står øverst på alle angriberes
ødelæggelsesliste.
Skuespillere elsker rekvisitter, for som alle gode medspillere
stjæler de aldrig scenen, og de får som regel mindre i løn.
En hverdagsrekvisit
kan få den mest guddommelige figur til at virke almindelig.
Indrøm det, denne kombination af indkøbspose og baguette
har fået mig til at virke 26 procent mere relaterbar.
Jeg har ikke købt eller spist brød i ti år.
Posen er kun et dække,
så jeg ikke absorberer kulhydraterne gennem huden.
Alle filmstjerner insisterer på det.
Hovedrolleindehaverne skal ofte virke som normale folk,
som selv køber ind.
Og en baguette, der stikker ud af posen, er parfait pour la job.
Den kan også være ideel at gemme sig bag.
Præstationens intensitet matches kun af mængden af brød.
Det er stadig varmt. Det smager herligt.
Hvor er det professionelt.
En udtryksfuld rekvisit, som skuespillere elsker, er æblet.
Selvom der er hele 19 gram sukker i.
Sig til, når du har nok, så jeg kan spytte lortet ud.
DET ARROGANTE ÆBLE
At spise i en scene er kæphøjt.
Det ultimative: "Jeg er her, og jeg er ligeglad."
De forsvarer Starship Enterprise...
...udrydder en fjendtlig hær...
...eller tager en snack, mens de mødes med en overordnet.
Orlogskaptajn Galloway.
Et æble er en klichéagtig måde at sige "jeg er for sej" på,
mens det gavner kroppens virke.
Måden, ens film bliver castet på, afhænger af historien.
Nogle historier kræver, at en instruktør har
et ensemble af forskellige personlighedstyper,
og nogle film har bare brug for en stor fyr, der dræber folk.
ENMANDSHÆREN
Film vil gerne fortælle os, at den enkelte kan udfordre systemet,
og de kan vise, at det er muligt via enmandshæren.
Man kan se det tilbage i de klassiske Robin Hood-film med Errol Flynn.
Man kan se i westerngenren.
Man kan se det i James Bond.
AGENT 007 - DU LEVER KUN 2 GANGE
Det ændrede sig i 80'erne,
da bodybuilderne kom på mode. især Arnold Schwarzenegger, Stallone.
Pludselig lignede de ikke fyre, vi kendte.
De så overmenneskelige ud.
Når man får Stallone bag masseødelæggelsesvåbnet.
RAMBO: FIRST BLOOD 2
20 mænd sprænges i stumper og stykker.
En tilfredsstillende oplevelse af blodbad og ødelæggelse,
med en total mangel på respekt for mennesker,
som man vil have i de film.
Uovervindeligheden og utæmmeligheden af actionfilmens machohelt fra 80'erne
blev nøglen til deres franchises.
Og så kom Die Hard, som starter relativt realistisk.
Bruce Willis virker som en almindelig fyr.
Smid den, pikhoved. Det er politiet.
Hold ud, John!
Men i femte del kunne han nærmest overvinde Superman.
Man skal være fysisk stærk,
mere end normale mennesker.
De er den stærke, stille type.
Det eneste sted, hvor enmandshæren vil sige noget,
er umiddelbart efter eller lige før mordet.
Vi er jo gift.
Mesteren af dette er Arnold Schwarzenegger.
Vi er hermed skilt.
Ja, hovedpersonen kan løbe rundt og affyre våben
og bazookaer mod alle skolebusser som den helt, de er.
Men hvis de vil vinde vores respekt, må de på et tidspunkt smide deres våben
og tage næverne frem...
...med begge hænder.
NÆVEKAMPEN
Gennem æraen af stumfilm
skulle figurerne på lærredet udtrykke sig fysisk,
fordi folk blev trætte af mellemteksten.
De grinede ad den blomstrede prosa.
Så man fik lange kampscener.
DET STORE TOGRØVERI
Officielt er den første iscenesatte nævekamp på film
det store slagsmål ovenpå og inde i et tog i Det store togrøveri.
Omkring 100 år senere har vi stadig fyre, der tæsker hinanden
på kørende tog, bare i lidt dyrere jakkesæt.
Noget, jeg har elsket at se de sidste ti år
er, at kampscenerne bliver mere beskidte og frastødende at se på.
Den anden fantastiske kliché, som gør det nemmere for os som publikum at håndtere,
er, når alle angriberne kommer ud en efter en.
I Oldboy, i den fantastiske scene i gangen,
fokuserer man på et bytte ad gangen.
Det har meget med computerspil at gøre,
hvor idéen om, at man måske har alle evnerne,
og du hamrer igennem, men det stopper aldrig.
Mesteren af disse "vent på din tur"-kampe er den legendariske Jackie Chan.
Jackie Chan var min favorit.
Han var populær, fordi han gik imod klichéen
og blev helten, der fik tæsk under hele filmen.
Det, han gør, er absurd,
og det er uden kabler, og fuld af dødsforagt.
Jeg føler, han er den person,
der har haft størst indflydelse. Og det er uden kameratricks.
Jackie Chans indflydelse kan ses i film lige siden.
Nu er der nævekampe, som trodser fysiologien, og fysiognomien.
Hvis man slår nogen 50 gange, og de rejser sig igen,
hvad er der så på spil?
Hvad slår dem ihjel?
Udviklingen af slåskampe på storskærmen
har set bevægelsen fra ballet til ballistik.
Det er den nærkamp,
hvor de slår hinandens hænder så hurtigt,
at man må køre i slowmotion for at følge med.
Og senere med film som The Raid,
som er konstante kampe...
Historien kan kun være om slåskampe.
SEXET SEX
Fra en intens fysisk motion til en anden.
Vent, Tarzan!
TARZAN OG DEN HVIDE PIGE
Sexudskejelser og vovet nøgenhed har været en grundpille siden...
Ja, stort set altid.
I filmens spæde år blev grænserne for smag og anstændighed testet,
og der var pres på at få klare linjer
og ikke fremstille kvinder som så frie og promiskuøse.
Tag dit tøj af, hop heri, og fortæl mig om det.
I starten af 1930'erne havde man Barbara Stanwyck i Elskovs magt,
som lå sig op gennem rangstigen i en enorm New York-bank.
-Har du nogen erfaring? -Masser.
Der var Mae West-typerne,
som levede livet i overhalingsbanen, drak og røg.
Når jeg er god, er jeg rigtig god, men når jeg er slem, er jeg bedre.
Efter en række skandaler i 20'erne
erklærede pressen Hollywood for moralsk bankerot,
og et nyt adfærdskodeks af en præst
blev støttet af stivstikker-republikaneren Will Hays.
Anerkendte producere har udpeget Will Hays til at rydde op i filmbranchen.
Det forhindrede seksuelle perversiteter i at blive vist på lærredet.
Det vulgære, det billige og det smagløse er ude.
I 1930'erne havde Hays Code indført strenge regler,
som dikterede, hvad film kunne, og især ikke kunne, vise.
En af skuespillerne måtte have et ben på gulvet.
Hvordan skal man kneppe med ét ben på gulvet?
Men filmskabere fandt måder at bøje reglerne på,
og den filmiske kliché om seksuel illusion blev de rigueur.
Hvordan antyder man sex uden at vise det?
FANGET AF FORTIDEN
Regner det udenfor?
Der er en storm udenfor, så der må være en storm i dit hjerte
og måske også andre regioner.
MENNESKEJAGT
Man gik fra dem i en sovekabine på et tog, til toget, der kører ind i tunnelen.
Første gang det sker, er det selvfølgelig en fryd.
De, der ved det, ved det, og de, der ikke gør, bliver ikke stødt.
I 1960'erne havde de store studier mistet grebet om alle biografkæderne.
Uafhængige biografer dukkede op,
og de bragte spændende nye film ind fra Europa
med spændende og forbudte ting, såsom bryster.
Jeg vil aldrig glemme dig, søde Kerstin.
Da europæiske film blev synlige for det amerikanske publikum,
indså Hollywood: "Hvis vi skal konkurrere, må vi droppe Hays Code."
Løsningen var et aldersbaseret bedømmelsessystem,
som bragte sex tilbage på lærredet.
Dårligt nyt for folk, som blev tændt af tog i tunneler.
Sex på film er aldrig overbevisende,
men samtidig har det sine egne fastlagte klichéer.
Musikken tager til.
Kroppene ser fantastiske ud fra alle vinkler.
Bh'er falder sjældent af, og I når klimaks på samme tid.
Det er så passioneret.
I dag er sex på skærmen kun et enkelt klik væk,
men der er stadig noget, som Hollywood ikke viser, uanset pengene.
Det er intensiteten, opbygningen af musik og passion.
Vi ved, hvad der sker. Vi behøver ikke se det næste.
BREAKING DAWN - DEL 2
Så film er igen tvunget til at antyde.
En hånd, der griber lagnerne, en hånd på et dugget vindue.
Eller ild ud af enden på et rumskib.
Der er altid garanti for en happy ending.
Hvem skrev det der?
SPYT-OPTAGELSEN
Vil du udtrykke overraskelse? Giv dem noget at drikke.
STRØMER PÅ STREGEN
Hvad er en stådreng, far?
Det er næsten svært at finde en komedie uden en udgave
af spyt-optagelsen.
De kaldte mig "Analtøsen."
Man spytter ikke på den måde i virkeligheden,
men man køber det, fordi det er sjovt at se på.
Spyt-optagelsen fortæller publikum, at man har set noget chokerende...
Ryger du også?
...og giver alle scener noget mere lavkomik.
-Hvad er det? -Mandelmælk.
-Frue. -Mande-hvad?
Mandelmælk.
Undskyld, skræmte jeg dig?
Det var ikke med vilje. Jeg introducerer blot næste kliché:
Det pludselige chok.
DET PLUDSELIGE CHOK
Val Lewton var en filmskaber, der drev en billig afdeling i RKO Pictures,
og han skabte en hel generation af filmskabere,
som forstod, hvordan man brugte stemning til at ramme en.
I Cat People bliver heltinden sporet
og skaber en følelse af rædsel.
Og så kommer det sidste hvæs.
Men det viser sig at være en busbremse,
idet den holder ind, og sekvensen ender sådan.
Det var første gang, nogen havde fup-skræmt folk i biografen.
Teknikken blev kendt som Lewton-bussen.
Nu findes chokket i mange former:
Ting, der prøver at komme ind ad lukkede vinduer.
MASKERNES NAT
Folk, der kaster sig mod hegn midt i et kram.
Og lange frakker.
Rolig, det er ikke ægte læder.
Siden det første falske chok var fra en bus i filmen Cat People,
er det ironisk, at filmskabernes mest klichéfyldte er...
...huskatten.
ROBIN HOOD - DEN FREDLØSE
Katte er onde, og klichéen om, at de er skræmmende,
er en af de klicheer, der er baseret på fakta.
Katte lusker rundt i huset og gemmer sig i skabe,
så de kan skræmme folk.
Og deres ondskab er ikke begrænset til Jorden.
ALIEN - DEN 8. PASSAGER
Katte er gode til det,
fordi de er væsner, der eksisterer sammen med os i vores hjemlige rum,
men som vil skide på, om vi lever eller dør.
Hvis du bor et sted uden kæledyr,
er der altid mulighed for chok i spejlet.
BAG FACADEN
Et spejlchok er en af de største klichéer i film.
De virker altid,
for idéen om, at man er alene og lukker medicinskabet,
og der pludselig er noget bag dig, er rædselsvækkende.
I En amerikansk varulv i London er der et fantastisk øjeblik.
Sjovt, at de kan tage noget så trivielt og resultere i det chok.
Du findes ikke.
Hver gang vi ser et spejl, eller ser nogen på toilettet, er vi bekymrede.
Vi er mest sårbare på badeværelset.
Det er et privat sted. Det er nemt at udnytte.
Man kan også snyde med det.
Man kan placere nogen på et badeværelse og opbygge spænding.
Der behøver ikke ske noget.
WILHELM-SKRIGET
Når man hører nogen skrige i en film, kan det være vores næste kliché.
Men du var sikkert ikke klar over det.
Wilhelm-skriget er et skrig, der blev optaget i 1951.
Han går gennem Everglades, og alligatoren bider ham i benet.
Og han siger...
FJERNE TROMMER
Et par år senere leder en lydmixer efter et skrig,
fordi stakkels menig Wilhelm bliver ramt af en pil.
Wilhelm!
Jeg fylder lige min pibe.
Ud kommer, eller lad os sige, eller lagt ovenpå,
er Wilhelm-skriget.
Wilhelm-skriget dukkede op i Hollywood, når en figur blev skudt, skubbet
eller udslettet af store plastikmyrer.
Men da det blev hørt i en fjern, fjern galakse,
blev det en insiderjoke.
Det dukker op i Stjernekrigen.
Så George Lucas, Steven Spielberg,
og alle er med på det.
JEDI-RIDDEREN VENDER TILBAGE
Det er en branchejoke. Tarantino bruger det...
Han bruger det ikke tilfældigt.
Han udnytter lydens kliché.
Der er noget ved stemmelejet,
og det er underligt betryggende.
Selv i scener med ødelæggelse vil man høre Wilhelm-skriget.
Det er en latterlig in-joke nu.
Vi har brug for et nyt skrig.
Hollywood vil gerne se sig selv som et dydsmønster udi ligestilling,
men hvis man ser godt efter,
ved hjælp af et mikroskop, som en mand opfandt,
er der små forskelle i måden, mænd og kvinder skildres på.
SMØLFINEN
Smølfine-princippet henviser til den ensomme kvinde
på et testosteronfyldt eventyr,
som sørger for, at filmskaberne støtter ligestilling.
Hej Smølfine!
Begrebet stammer fra den ikoniske smølfeverden,
hvor Smølfine er den eneste dame i et land fuld af smølfefyre.
Det er en trope, man ser i alt fra børnetegnefilm...
-Hvad laver du? Ned. -Han får en lærestreg.
...til The Avengers...
Jeg rydder altid op efter jer.
...til alle slags actionfilm.
Det er den mest kyniske fremstilling i en film,
hvor de smider en kvinde ind, så fyrene glor på hende.
Hvad?
Eller en kvinde, der skuler til fyren og fortæller dem, hvor umodne de er.
Jeg forstår ikke, hvordan mine tæer gør ondt.
Børn. Jeg arbejder med børn.
ACTION I HØJE HÆLE
Om du har en kvindes birolle eller hovedrolle,
vil du sandsynligvis løbe til eller fra fare i høje hæle.
Kvinder har automatisk et handicap.
De kan ikke løbe i høje hæle, men de smider dem ikke.
Selv i nyere film vakler de stadig ud midt på vejen.
Tanken om kvinder i høje hæle
fører tilbage til Hollywoods forherligelse af kvinder
til et punkt, hvor det er upraktisk.
Med hurtig redigering og lædertøj fra en fetichbutik
kan din heltinde blive endnu mere tegneserieagtig.
Jeg har et problem, når en figur beslutter,
at de skal have høje hæle, hvis de skal slås mod en masse.
Såsom Catwoman. man kan ikke slås i dem. Så brækker man anklen.
De tager en kvindelig actionhelt, og det gør hende falsk.
Det irriterer mig. Sexscener med bh'er og slåskampe med høje hæle.
Nej, jeg gør det ikke. Jeg gør det ikke.
DEN MANISKE DRØMMEPIGE
Tid til endnu en af Glitterbyens kvindelige klichéer:
Den maniske drømmepige.
Jeg laver en lyd eller gør noget, som ingen har gjort før,
og så føler jeg mig enestående igen for et øjeblik.
Hun er altid ekstremt køn og "finurlig."
Jeg må begrave hamsteren, før hundene æder ham. Vil du give en hånd med?
-De har et sært kæledyr. -Rotte!
Det er et klassisk, manisk drømmepige-træk.
Det er Rodolfo. Det er en fritte.
Jeg er nok bedst kendt for udtrykket "manisk drømmepige."
Det fandt jeg på i en artikel, jeg skrev om en film, der hedder Elizabethtown.
Og i Elizabethtown er der et usædvanligt rent eksempel,
spillet af Kirsten Dunst. Og hun er manisk i den forstand,
at hun snakker og snakker.
Hvor er det hyggeligt at sidde her og sludre klokken tre om natten.
Det er et skønt tidspunkt. Alle sover undtagen os.
Det er dejligt at sludre med dig, og at du lytter.
Og drømmepigen, idéen om, at det er en mandefantasi,
at vi kan være deprimerede og have noget kørende,
og denne kvinde vil finde os, og hun vil drage væk og give vores liv mening.
Jeg er ikke vant til piger som dig.
Det er fordi jeg er enestående.
Hun lærer ham at have det sjovt,
og han tilbyder hende intet til gengæld.
Det er en meget stærk fantasi for mænd, at der er en kvinde derude,
én magisk kvinde derude, der vil redde dig.
TID TIL MONTAGE
To tredjedele inde i en film indser forfatteren,
at der er en historie og ikke nok tid.
Men det er okay. Ligesom i Beverly Hills
kan man klippe deller af, man ikke kan lide med en saks.
Aktiver montage-modus.
Da vi begyndte at tale om montager,
skulle den handle om Eisenstein og Panserkrydseren Potemkin,
og måder at klippe billeder fra forskellige vinkler.
PANSERKRYDSEREN POTEMKIN
Det lærte os, at en film ikke var noget,
man filmer i streg, som hvis man så et teaterstykke.
Potemkin introducerede publikum
til klipning for første gang, og hvad man kan gøre med det.
Teknikken blev populær og fangede hurtigt det nye filmsprog:
filmskabere begyndte at gå amok med montager.
Boligblokke, fabrikker, skove, krydstogtskibe...
Det er kort sagt montager.
At komme igennem en lang historie på kort tid.
Fedt.
Med en berømt sekvens i 70'erne
begyndte montagen at slå hårdere end forventet.
Træningssekvenserne i Rocky er guldstandarden for træningssekvenser.
Jeg tror ikke, nogen har slået en storslidende træningssekvens som Rockys.
I Rocky IV var 31,9 procent af spilletiden en montage.
Næsten en tredjedel af filmen. Resten handlede mest om at han slog løs på nogen.
At film kan få os til at føle
det arbejde, der får det til at virke smukt og ubesværet,
er, synes jeg, en undervurderet kliché.
Den bedste af alle montager er selvfølgelig i Team America: World Police.
Det geniale er, at den ikke kun fremstiller
klichéen ved montagen,
men på det tidspunkt har vi brug for en montage.
Ikke meget på film får pulsen op, som når en bil
følger en anden bil virkelig hurtigt, men langsomt nok til ikke at indhente.
Lige siden adrenalinsuset i Runaway Match fra 1903
har actionfilm igen og igen sat deres lid til biljagter.
I hænderne på en dygtig instruktør og stuntkører,
og med det rette manuskript kan det være et afgørende øjeblik.
I Bullitt er det filmens afgørende øjeblik.
At finde nye måder at få biljagten op i et højere gear
har været en udfordring for filmskaberne.
I The French Connection er der en bil, der jagter et undergrundstog,
og hvert hvin og hver dåse, der bliver ramt,
enhver kvinde med en barnevogn,
det får en til at mærke potentialet for en katastrofe.
Men hvad gemmer sig egentlig under motorhjelmen?
Når jeg tænker på biljagter er et klip med håndbremsen.
En bil skrider rundt i svinget.
Det skal altid være der.
Der er vogne og alt muligt, der flyver rundt.
Smid bilen ind et sted, hvor en bil ikke bør være.
MANDEN UDEN NAVN
Man kører ned ad trapper eller formår at...
MANDEN MED DEN GYLDNE PISTOL
Biljagter er svære at skrive, for man beskriver bare,
at man drejer den vej og smadrer ting. Man søger noget, som er unikt ved det.
Go har en rigtig god biljagtscene i.
Hans bil sidder fast i en gyde på en interessant måde.
Biljagter er så appellerende, at hele franchiser er baseret på dem.
The Fast and the Furious startede med ulovligt gaderæs,
men biljagterne er ændret
til nogle af de mest ambitiøse scener nogensinde.
Biljagten foregår ikke længere i højt fart på veje.
Bilen skal falde ud fra et fly.
Biler, der hopper ud fra enorme bygninger.
Computergenererede billeder betyder i dag, at mirakler er billige.
Fysikken er helt forsvundet.
Nu kan Vin Diesel hoppe fra en bil
og fange sin kæreste i luften og overleve.
Du ved, der ingen fysiske konsekvenser er
til det, du ser, så der er intet på spil længere.
Men andre nyere film har ikke brugt computergrafik.
De skaber nervepirrende sekvenser på den gammeldags facon.
Baby Driver undergraver klichéen om biljagter.
Ofte underkaster musikken sig billedet.
Billederne styrer det, man skriver til.
I den er de bogstaveligt talt forenet.
I Baby Driver bevægede de bilen som en dans,
og måden, de filmede det på, var smukt.
Synkroniseringen af biljagtens bevægelser
og sangene føltes mere som en musical end som en biljagt.
DEN HVIDE FRELSER
Hollywood har ikke en god fortid, når det kommer til skildring af race.
Noget som jeg, den første ciskønnede, hvide mand
er modig nok til at erkende offentligt.
Kald mig en pioner, eller snarere en frelser, hvis du vil.
Det er ikke op til mig, men mere inspiration.
Tidlige repræsentationer af den hvide frelser kan have været velmente.
Miss Jean Louise, rejs dig op.
Men fra nutidens perspektiv...
Din far går nu.
...kan ses som et filmisk plaster på hvid skyldfølelse.
Den hvide frelser er en fortælling, hvor en hvid person kommer
og redder en sort person fra deres kamp eller lidelser.
Hvad får Dem til at tro, at De kan hjælpe de sorte?
-Hvad angår det Dem? -Minny.
Vil De have Aibileen i fedtefadet?
De sorte figurer er redskaber, så de hvide kan blive bedre
eller vise deres menneskelighed.
Hvis man går tilbage til Nonnen med Audrey Hepburn.
Hun står der som en hvid nonne
og fortæller sorte kvinder, hvordan de skal vaske deres børn.
Søster lærer mødrene at vaske deres børn.
Det var nok et af de værste eksempler på det.
Den hvide frelser har vist sig i mange former,
så sent som i denne Oscar-vindende fortælling
om en hvid mand, der redder en verdensklassepianist.
Ifølge herren må jeg ikke spise her.
Nej, han skal spille i aften. Han er hovednummeret.
Beklager. Det er restaurantens politik.
Green Book vandt "Bedste Film" det samme år,
som Black Panther og BlacKkKlansman kom ud.
Så hvis man er interesseret i historier om sorte, så er de lige der.
DEN MAGISKE NEGER
Yin til den hvide frelsers yang kan ses i Disneys film fra 1946,
Song of the South, der skildrer livet på en plantage
lige efter slaveriets afskaffelse.
Dens hovedperson, onkel Remus, er blevet synonym
med vores næste kliché, den magiske neger.
Onkel Remus er der for at hjælpe den unge, hvide dreng,
der bor på plantagen, og han fortæller ham historier.
...uden en sang, der springer ud af den.
Det er en gammel trope af "Glade Sambo."
Det er racistiske udtryk i citationstegn.
Hollywood dukker op til den 20. årlige prisuddeling.
Ham, der spillede Remus i Disney-versionen,
James Baskett, blev den første sorte, der vandt en Oscar.
Det var ikke en rigtig Oscar, men en æres-Oscar,
fordi de ikke mente,
at han ikke kunne deltage som bedste skuespiller eller birolle.
Begrebet blev udbredt af instruktøren Spike Lee,
der identificerede, at denne fornærmende kliché ofte havde mystiske kræfter.
Ofte ved man ikke, hvor figuren kom fra,
hvorfor de er der, de eksisterer bare for at tilbyde vejledning eller visdom.
-Tænk ikke på vasen. -Hvilken vase?
Den vase.
Den magiske neger-trope er meget urealistisk,
for jeg har ikke lyst til at hjælpe hvide med deres daglige problemer.
John Coffey-figuren i Den grønne mil
er en enfoldig, uuddannet mand, der er uskyldigt dømt for mordet
på to hvide børn.
På dødsgangen helliger han sin sidste tid på Jorden
til den bedste nytte: At berolige hvide mennesker.
Goddag, boss.
Den foregår i et fængsel, og den hvide vagt bliver tilgivet
for at henrette en uskyldig sort mand,
af den sorte mand, hvilket er en åbenlys form for betryggende,
lindrende fantasi for hvid skyldfølelse, som jeg ikke kan se på.
Den magiske neger-kliché nåede endda sin guddommelige konklusion
med Morgan Freeman i Bruce den almægtige.
Jeg er Gud.
Morgan Freeman spiller den magiske neger exceptionelt godt.
Han var en magisk gud for magiske negere. Han er guden for magiske negere.
Morgan Freeman har omdefineret den magiske neger.
Og i The Legend of Bagger Vance opnår den magiske neger måske
sit højeste formål: At forbedre en hvid mands golfhandicap.
Jeg kunne have slået Dem ihjel.
Nej, jeg gik lige foran Dem.
Jeg regnede med, at jeg så ville være uden for fare.
En af de ting, der er så stødende ved det, er,
at filmen foregår i 30'erne, hvor mange sorte
blev lynchet, KKK var overalt,
men denne figur, spillet af Will Smith, er opsat på, at Matt Damon
får styr på sit sving på golfbanen.
Der er kun Dem, bolden og flaget...
Skuespillere skal have en check ligesom alle andre.
Jeg har gjort ting, jeg ikke vil. Will Smith har det vist ikke godt
med at se The Legend of Bagger Vance.
Et eller andet hvidt menneske i Ohio ser den igen.
Så jeg håber, de nyder den.
DU DRÆBTE MIN FAR
Hvorfor finde på en indviklet historie
når en kliché, som driver enhver hævntørst, blot kan være...?
Du dræbte min far.
-Om det er en klassisk western... -Du dræbte min far.
Eller en blockbuster baseret på spindlere.
Du dræbte min far.
John Wick har derimod ikke brug for et incitament til hans drabstogter.
Du stjal min bil.
Og du dræbte min hund.
Dyr på film kan ofte fornemme ting deres menneskestjerner,
de deler skærmen med, ikke gør.
Kan de være mere intelligente end os?
Nej, de tumper skider, mens de går.
Men de har en næsten overnaturlig næse for fare.
DYR MED EN SJETTE SANS.
Guds skabninger: Det overnaturliges geigertæller.
Der er noget galt.
Hvis der foregår noget uhyggeligt, skal de nok give besked.
Heste, stamp én gang for de døde, tre gange for de udøde.
Se selv. Han ved det.
Er du bekymret for, at din søn er mørkets fyrste?
Bare send en flok Beelzebub-snusende bavianer.
Men i Hollywood er ondskabens værste fjende menneskets bedste ven.
Hundens rolle er at advare dig.
Hundens rolle er at sige, at der er noget galt.
Hvad er der, E. Buzz?
-Fra usynlige spøgelser... -Hvad laver du?
...til wannabe-vampyrer.
Det er ikke kun det overnaturlige.
En følsom hund kan også opsnuse jordisk ondskab.
Ted Bundy, du er afsløret.
Af alle de ting, der er farlige at være...
Håndlanger, stormtropper, en strømer to dage før pension.
Øverst på listen må det være bøsse eller lesbisk.
Hollywood får kritik for at gøre homoseksuelle undværlige.
Hør efter!
En af Hollywoods første udnyttelser af homoseksuelle forhold...
Jeg har elsket dig, som de sagde.
...var Sladder, en usympatisk beretning
af to lærere, Audrey Hepburn og Shirley MacLaine,
som anklages for en lesbisk affære, som fører til, at en begår selvmord.
Men selvom Hollywood prøver at fremhæve LGBTQ-figurerne,
slår de dem ihjel undervejs.
Når det berører elendigheden
eller tortur af homoseksuelle, er det faktisk okay som en kliché.
For eksempel i Brokeback Mountain.
Det handler ikke om kærlighed, men om forfølgelse gennem mange, mange år.
Så da han endelig dør,
er det faktisk logisk dikteret af filmen.
Han var kun 39 år gammel.
Prisuddelingssæsonen elsker en biografisk film om en død homoseksuel.
De elsker film, hvor nogen dør på tragisk vis.
Det kan jeg bekræfte, for jeg spillede en homoseksuel figur
i Can You Ever Forgive Me?
Og figuren, jeg spillede, Jack Hock, døde af AIDS.
Du har jo også kneppet det halve af Manhattan.
-Det skal stå på min gravsten. -Så ja, det er tydeligvis sandt.
Omkring 40 procent af LGBTQ-figurer, der er nomineret til en Oscar,
overlever ikke til rulleteksterne.
SVIGTENDE TEKNIK
En god måde at bringe en person i fare på,
er at stole på teknologien, og den svigter.
I Mission: Impossible, da han klatrede op ad bygningen,
tænker man: "Fedt." Men så tænker man:
"Nu er du udenfor, og nu svigter teknologien."
Og nu er der straks drama.
Hvem har ikke glemt at tage en handskeoplader med?
Selvom de fleste tekniske fejl er mere nede på jorden.
KVINDEN UDEN SAMVITTIGHED
Vi har alle sat os ind i en bil, drejet nøglen, og den startede ikke.
For nogen år tilbage fik alle en mobil.
Det er min sidste kommunikation. Hov, batteriet døde.
Teknologien skal svigte, før historien vil interessere os.
"Hvad gør de nu?"
Om det er banebrydende klatreteknologi,
en bil eller en mobil, signalerer svigtende teknologi altid fare.
DEN VREDE SKRIVEBORDSRYDNING
Vred og siddende ved et bord? Lav den vrede skrivebordsrydning.
Lort!
Har en uortodoks strømer forpurret din plan om at tjene milliarder?
Pis!
Er du en verdenskendt neurokirurg med skadede hænder?
Eller en militæradvokat mod en femstjernet general?
Tak, fordi De ville være med i "Quizzen for kosmiske kvajpander!"
Spark til en stol, nu du er i gang.
Den uortodokse strømer Jake Gyllenhaal har en udfordring med skrivebordet.
Hans ting bliver hængende.
Ikke så sært, at tastaturet får tæsk.
Enhver helt har brug for en skurk.
Det har taget tid at nå til ham,
men han har ventet Dem, mr. Bond.
SKURKEN
Hvis din helt ser godt ud, er den klichéfyldte skurk
det modsatte, og filmskaberne gør det let at se, hvem de er.
Tillad mig at præsentere mig selv.
Jeg er Ernst Stavro Blofeld.
Vi laver andre end os selv. Vi gør dem grimme og vansirede.
Et ar, der viser, at de er onde, selv hvis de er en løve.
Morder!
Man fortæller en historie, man fortæller publikum,
at figuren har været involveret i forbryderiske aktiviteter
og sikkert også fysisk vold.
...og opfylde din skæbne.
Den vansirede skurk går langt tilbage.
Tilbage i stumfilmene har vi Lon Chaney i Operaens hemmelighed,
med hårnålene, der spreder hans næsebor.
Problemet med den slags karakteristik er,
at i virkeligheden ender det for folk,
som har den slags fysiske vansiringer,
med at blive set af andre som farlig og skræmmende, som en, man skal undgå.
At koble skamfering sammen med, at man er psykopat
er enormt fornærmende.
Mange skurke er mere kultiverede end helten.
Der er skurke, der taler om Beethoven.
-Du kan ikke lide Beethoven. -Elsker det finere i livet...
Du går glip af noget.
...giver en følelse af,
at der er en anden side af dem, hvilket forstærker det, at de er onde.
Jeg spiste hans lever med fava-bønner og en god Chianti til.
De er ofte britiske.
Det er en underkategori af skurke.
I Hollywood troede de, at en engelsk accent
var et udtryk for raffinement.
Vil De samarbejde? Ja eller nej?
Hvis skurken havde en engelsk accent, så skulle helten håndtere noget,
som ikke bare var brutalt.
Der lå noget andet bag.
At caste en engelsk skuespiller, fordi vi er billige,
og man kan sige replikkerne, eller rent volapyk med stor overbevisning.
Historie, traditioner og kultur er ikke begreber.
Det er trofæer, jeg bruger som brevpressere.
Monologen er en kliché, fordi den er så dramatisk.
Alt skrider frem, som jeg har forudset det.
Forfatteren lader publikum forstå, hvor figuren
kommer fra og hvorfor de gør, hvad de gør.
Jeg havde en skurkemonolog i den sidste scene i Logan.
Jeg fortæller, hvorfor jeg har gjort, hvad jeg havde gjort som at dræbe hans familie.
Jeg indså, at ved at forædle vores madvarer kunne vi forædle os selv.
Og halvvejs gennem min monolog...
...dræber han mig, velfortjent.
Der kommer et tidspunkt, hvor alle film må stoppe op.
Og den tid er kendt som slutningen.
Det er, når alle de narrativer, man har drejet
må væves sammen i en bedre metafor end den her.
Det er tid til filmens klimaks,
og der er grænser for, hvad man kan gøre.
DEN SIDSTE PIGE
Brudebadsscenen i Hitchcocks Psycho
med Janet Leigh anses for inspirationen til vores næste kliché.
Og til låse på badeværelsesdøre.
Hitchcock udbredte idéen om, at kvinder skulle igennem
disse forfærdelige omstændigheder, og han forventede,
at kvinder ville spille en central rolle i skrækfilm.
18 år senere spillede Janet Leighs datter,
Jamie Lee Curtis, en rolle,
der gjorde hende til et ikon for klichéen "den sidste pige."
Monsteret mod den sidste pige, Jamie Lee Curtis, i Maskernes nat,
står symbolsk som den første.
Hun er prototypen.
Den sidste pige er hende, der ikke har sex,
som er mere uskyldig end sine venner.
-Du bliver rig på at babysitte. -Fyrene synes, jeg er for klog.
Fordi hun ikke har sex,
er hun mere opmærksom end sine venner, og hun fornemmer, at noget er galt.
Hvis man vil have en rigtig god film, skal man have en gruppe venner med.
De gamle i byen vil sige, at han stadig er derude.
De er taget til en weekendfest et sted.
Man skal give dem en falsk grund til at gå
i forskellige retninger og lave ballade.
FREDAG DEN 13.
Det er endnu en kliché, endnu en regel: Hvis du laver fy-fy, så dør du!
En efter en bliver de afviklet.
MORDERISK MARERIDT
Der er altid et ophold i de film,
hvor alle tror, at morderen er død.
MASKERNES NAT
Og så falder det hele fra hinanden, og hun skal bevise sit værd igen.
Men hun overlever og bliver publikums stedfortræder.
MOTORSAVSMASSAKREN
Slasherfilm og deres klichéer
ville være stendøde nu, hvis Scream ikke eksisterede.
Scream vendte klichéen på sit blodplettede hoved
ved at eliminere den formodede sidste pige Drew Barrymore i starten.
Jeg tror, at Scream-filmene virkelig talte til gyserfans,
og deres kendskab til klichéerne, og vendte det på hovedet.
Hvorfor? De er alle ens. Dum morder forfølger storbarmet pige,
som gør alt det forkerte. Fornærmende.
Men den sidste pige har overlevet.
I dag er hun bedre forberedt.
Skid hul i din familie.
Vi giver hende magt til sidst,
og vi gør folk bange for hende til sidst.
Æd den, kælling!
Hun kan være farligere end de mennesker,
hun bekæmper for at overleve.
Og teknisk set har hun dræbt mange flere
end nogen af "morderne" i filmen.
Det har udviklet sig fra en kliché
til en slags trøste-afslutning.
Hold da kæft.
Om lidt: Den eksplosive filmkliché, "den tikkende bombe."
Der er en bombe, og uret tikker.
Handler helten ikke, vil mange mennesker dø. Ergo dramatisk.
-Hvor meget tid har vi? -20 sekunder!
Det er lige meget hvilken film. Når tallene tæller ned,
har man hjertet i halsen.
I sin klassiske form er denne kliché altid i sidste øjeblik.
Tror du?
Rød eller blå? Rød eller blå?
Det er et af de største ikke-action klimakser nogensinde.
De er mere sexede nu.
Ofte prøver nogen at hacke ind og stoppe nedtællingen.
Cerberus er blevet deaktiveret.
Hvis det er helten, som desarmerer, så har han eller hun succes.
Det sjove er at sige: "Hvor tæt på et ender de?
Og den når ned på et så mange gange.
KÆRLIGHED OVERVINDER ALT
Slutningen af en romance slutter
med elskerens vilde løbetur, hvor den ene af dem
er oppe imod tid og geografi for at erklære sin partner evig kærlighed.
Det involverer ofte en elsker, der skynder sig til lufthavnen
eller for at forhindre et bryllup. Fagre voksne verden er klassisk.
Åh Gud, nej.
Efter de har erklæret deres evige kærlighed
er belønningen et lidenskabeligt kys, som regel i dårligt vejr.
Når man er så optaget af at kysse den, man elsker,
at du ikke bemærker det forfærdelige vejr.
Det skete i Fire bryllupper og en begravelse.
At disse to havde alle disse forhindringer,
så de ikke kunne være sammen, og endelig ude i regnen...
Regner det stadig? Det mærkede jeg ikke.
Greta Gerwig lavede den slutning i Little Women.
Hun ville filme slutningen af filmen, og jeg kan huske, at vi talte om det.
Hun sagde: "Jeg vil have det. Jeg voksede op med det, og jeg vil have det."
Hvis det er gået godt, vil publikum til sidst sidde på nåle,
mens de spekulerer på, om helten vinder, selvom de ved, han vil.
HELTEN VINDER ALTID
Hvorfor finder du ikke en på din egen størrelse?
Moralfortællingen kræver, at helten dræber skurken.
Jo bedre døden er,
desto mere tilfredsstillende er udslettelsen af skurken.
Et fald fra stor højde har været en klassisk måde
at afslutte historien på.
Pragteksemplet er Die Hard.
Det giver dem et øjeblik eller to til at vide, at de er slået.
Det er meget tilfredsstillende,
så publikum kan føle sig trygge. Man besejrer skurken, så man føler sig tryg.
Og jo mere nedrig opførsel af skurken,
desto mere karmisk retfærdighed beder vi for.
En mægtig skurk skaber et blodtørstigt publikum.
Hyp og kiv, bror lort.
DIE HARD 2: DIE HARDER
I slutningen af en film vil vi se det gode overvinde det onde.
Det er det, der driver lysten til at se film med store helte.
At alt nok skal gå, og at verden ikke er skræmmende.
Indtil efterfølgeren bringer dem tilbage,
er de sidste øjeblikke, så heltene kan sole sig
i deres hårdt tilkæmpede hæder, før de rider ud i horisonten.
Som sagt er jeg Rob Lowe.
Det var vores kig på Hollywood-klichéer.
Jeg skal bare op på hesten og/eller motorcyklen
og ride ud mod solnedgangen, mens rockmusik og/eller hiphop spiller.
Men ikke i dette jakkesæt.
Så lad os give rulleteksterne frit løb, når jeg knipser med fingrene.
Tekster af: Kasper Erik Nielsen