Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
У сонячному Сан-Дієго 24 градуси,
і пісня дня — досі «Blush» у виконанні Купа.
Я відчуваю твій погляд,
Ти мала б знати.
КУП
Ти хочеш, щоб я пішов.
Тиснеш на мене.
Щось мені підказує не йти,
Щось каже, це ще не все…
День народження!
Я так хотів, щоб помітила ти,
Що робиш зі мною…
Так!
Імпровізована вечірка з моєю подругою з першого класу!
Твій день народження!
Так, іще, і вниз.
Люблю цю пісню, але я голодна.
Потрібна порада.
Як ти думаєш? Двадцять п'ять — це шик чи криза?
Зараз ти схожа на лампу, тож…
-Капелюх допоможе? -Ні.
Як грубо!
-Тримай. -Дякую.
Отож відривна туса Кессі почнеться в клубі,
де я пів дня прикрашала віп-зону.
-Слухай, у мене шалена ідея. -Кажи.
Може, замість тусовок лишимося вдома,
одягнемо зручні штани, збиратимемо пазли,
замовимо ще локшини?
Ні, це тиждень мого народження.
Треба відсвяткувати 25 стильно!
Ти чотири роки святкувала стильно. Одна ніч тебе не вб'є.
Ми кілька тижнів не збирали пазлів. Глянь на Мону.
Їй бракує усмішки, і це гнітить.
Я не відмовлюся від відривної вечірки. Це традиція. Друзі чекають.
У твоєї подруги буде важкий тиждень.
Мене взяли молодшим асистентом на вивчення викопних зубів сумчастих.
Я не все зрозуміла, але мої вітання!
Я лише одна з трьох асистентів, тож це не…
Ні, це круто. Треба відсвяткувати.
А знаєш чому? Бо сьогодні свято!
Я переодягнуся. Знову.
Ти теж. Буде весело, обіцяю.
Виходимо за годину.
Люблю, подруго із шести років!
Гаразд.
-Я казала, що класно виглядаєш? -Так, разів 19. Я зрозуміла.
Добре. І щоразу я казала правду. Ти чарівна.
Дякую, Кессі. То хто сьогодні прийде?
Кейла прийде, Медді прийде.
Заїжджаєш?
КУХНЯ
Привіт.
Звісно, заїжджаєш. Не знаю, навіщо я це сказала.
Привіт. Ми твої сусідки.
Я Кессі, а моя тиха, але розумна сусідка…
Ліза.
Я весь день ношуся з кістками динозаврів, тож не звикла говорити з людьми.
-Ясно. -Вона працює в Музеї природи.
Ух ти. А я цілими днями пишу музику для відеоігор,
тому теж небагато спілкуюся з людьми.
Пробачте, я Макс.
Я б потис вам руки, але напевно впущу коробку,
а мені вкрай потрібні ці тарілки.
-Зараз. Я тобі відчиню. -Блискуче. Круто.
Добре.
Гаразд, нам треба йти, але вітаємо в районі.
-Так, дякую. Бувайте. -Так.
-Не дивися на мене так. -Як? Я не дивилася.
-Хочеш погратися у сваху? -Я цього не казала.
-Але, раз ти сказала, я помітила іскру. -Була іскра?
Ні, іскри не було.
Я зараз зосереджена на роботі й не можу відволікатися.
Навіть на нового сусіда з милим акцентом?
Я — не ти.
-Гаразд. -Та ні.
-Ти ведеш соціальне життя, я — ні. -Я організовую вечірки. Це частина роботи.
Я маю мету.
Стати молодшим асистентом, дорости до дослідника
і працювати з моїм героєм-палеонтологом.
Знайомся: це Веселощі.
Навряд чи ви зустрічалися.
Дай мені спочатку розібратися.
Тато Мордою Вниз розійшовся. Щодня викладає нову позу.
-Мені подобалася ворона. -Не заохочуй його.
Це роблю не лише я. Бачиш, скільком подобається його студія?
Та знаю. Усі кажуть, які в нього класні заняття.
Варто відвідати.
Ні, не хочу.
Мені його секонд-хендної йоги на все життя вистачить.
Так мило, що він у соцмережах. Наче намагається знайти з тобою зв'язок.
Я його люблю, але він мій тато, а не друг.
Мене влаштовує життя без нього.
Якби ти прокоментувала, він би так зрадів.
Гаразд. Кину вподобайку, але не комент. Задоволена?
Це наша 19-та відривна туса.
Вона буде найкращою!
Привіт, Бобе.
Вітаю, Кессі.
-Дякую. -Прошу, дівчата.
Вона моя улюблена людина. Я її обожнюю.
Кессі прийшла!
-А тут досить кльово. -Привіт!
Кессі, з днем народження!
З днем народження!
-Я радий тебе бачити. -Джеремі, день народження не в мене.
Ви найкращі!
Так!
Кессі! Пий!
-Це наша пісня. Це Куп! -Так.
-Танцюймо! -Добре.
Ходімо!
Так, іще, танцюй, дівчинко!
Давай, Лізо!
Так!
Так, Кессі!
Я лечу!
Обережно! Ти заб'єшся.
Пий!
Пити? Думаєте? Гаразд.
Ще!
Було так весело!
-Ти! -Ти весь час пила.
Бо ти весь час подавала.
Ти божевільна! Я за тобою не встигаю.
Так, наступна зупинка — дім Родді.
Я орендувала водні гірки з даху дому в його басейн!
Що таке?
Ти мене кидаєш, так?
Ніхто б не помітив, якби я зараз пішла додому.
Я б помітила!
Ти ж знаєш, що ці люди жахливі?
Вони просто хочуть розважатися, тобі теж варто!
Я люблю розважатися.
Просто роблю це з людьми, яким я не байдужа,
і які мене люблять, навіть якщо я не орендую небезпечних водних гірок.
Не кажи, що ти ревнуєш.
Я не ревную до тих, хто під фільтром 24/7.
А мені здається, ревнуєш!
-Кессі, ходи до нас! -Секунду!
Знаєш, із ними ти інша.
Яка?
Наче думаєш, що нічого не варта, коли тебе не бачать.
Принаймні я заводжу друзів, а не ховаюся за письмовим столом.
Бо я думаю, що життя — не лише вечірки
і знайомства з усіма барменами міста.
Почалося. Моє життя неважливе, бо соціальне.
Те, що я не науковиця, не означає, що я не працюю.
-Я цього не казала. -Подумала!
Ти вдаєш зацікавленість, коли розповідаю про організацію вечірок
і коментуєш, що мене ніколи немає вдома.
А ти не вдаєш, що цікавишся мною?
Скажи, чим я займаюся.
Ти працюєш у музеї.
Але що я там роблю?
Я в цьому не розуміюся.
А я не розумію тебе.
Класика.
Ми більше не тусуємося.
Лише вдвох.
Ми зайняті. Треба просто знаходити одна для одної час.
Не знаю, Кессі. Дружба не має нагадувати роботу.
Мені й не нагадує.
Судячи з твого виразу, тобі нагадує.
Нічого.
Я не хочу лишатися подругою зі звички.
То я… звичка?
І все? Ти таке кажеш і просто йдеш?
Настав час визнати, що ми переросли цю дружбу.
Хто готовий до Родді?
Їдьмо! Пробачте за це.
Моні бракує усмішки.
Ось шматок.
Поставимо сюди.
Це допоможе.
О ні.
Ні.
Яка я дурна.
Яка дурна.
УСЕ ПРО ВЕРХ
ЩО ПРО ТЕБЕ КАЖЕ ЗАЛ ЧЕКАННЯ ЧИСТИЛИЩЕ
Гей.
Даруйте?
Це зірвало інтернет?
Ти прокинулася!
Вітаю.
Не хвилюйся. Це дослідження. Воно не в інтернеті.
Я Вел. Твій провідник під час переходу.
Рада нарешті познайомитися, міс Кассандра Аделайн Ґарсія.
Згідно з моїми нотатками, тебе кличуть Кессі. Тобі 25…
Буде через кілька днів.
Батьки Гові та Софія, розлучені.
Народилася 31 травня, померла 25 травня.
Померла?
Пробач. Померла 26 травня.
Хто ти?
Я Вел. Твій тимчасовий янгол-охоронець.
Ти не схожа на янгола. Де твій німб?
-Він для спеціальних нагод. -А крила?
Ні, це ми пройшли багато років тому.
Ні, це неможливо.
Я була з друзями.
Знаю! Я пила шампанське із золотими пластівцями.
Після нього бувають галюцинації. Це галюцинація.
Ні. Це не галюцинація. Ця частина завжди важка.
Як би тобі сказати?
Ти померла.
-Припини це казати! -Ти сама бачила…
-Я померла у ванній? -Так.
Усе стає дедалі гірше!
Слухай, усе буде добре.
І гарна новина — усе погане скінчилося, бо ти мер…
Більше не жива.
Тебе не мучитимуть ці людські прикрості.
Там, розбите серце чи ПМС.
Думай про загробне життя як про день у спа.
Якщо пощастить, він триватиме вічно.
То я нагорі?
-Ну… -Я внизу? Я потрапила вниз?
Ти посередині. Ми це звемо чистилищем.
Тобто тут вільне розміщення?
Звісно. Це твій особистий зал чекання, безпечний простір.
І він розроблений під твій особистий смак, щоб перехід був… зручнішим.
То всі, хто помирають, потрапляють у чистилище?
Ні. Мабуть, дам тобі брошуру.
Не треба брошури. Просто розкажи.
Ще дивніше вже не буде.
Чистилище для тих, у кого на Землі незавершені справи.
Як у тебе.
Які незавершені справи?
Ти маєш другий шанс залагодити стосунки
з вибраними людьми,
і якщо впораєшся, потрапиш нагору.
А якщо ні, то, розумієш,
буде… Сама знаєш.
-Це… Так. -Це…
Так.
Я думала, це для вбивць і тих, хто не любить Бейонсе.
-Я її горда фанатка. -Так.
Ні, це багатоетапна система. Так.
І ти хочеш нагору. Повір мені.
Готова до свого списку?
Зараз? Ні. Я не готова!
Це наче американські гірки задом наперед наосліп.
Ти звикнеш.
Чекай, ми біля татового дому.
Привіт, тату!
Гей.
Гей!
Чому він не реагує?
Він тебе не бачить і не чує.
Як і всі інші.
Що? Це неправильно.
Ми не можемо ризикувати налякати людей на Землі. Вони такі… тендітні.
Агов? Тату?
Це я, Кессі. Твоя улюблена і єдина дочка.
А мені не дозволяв їсти непотріб.
Що відбувається?
І чому в домі такий безлад? Це…
Він сам не свій.
Він же Тато Мордою Вниз. Він за здорове життя,
навіть настоює чайний гриб.
Скільки мене не було?
Вел, скільки?
-Рік. -Рік?
Я думала, день.
Нагорі час тече інакше.
Може, я дарма не взяла брошуру.
Востаннє він був такий, коли його кинула мама.
Коли ти…
пішла,
він здався.
Коли ти його востаннє бачила?
Не знаю. Я…
Усе збиралася його відвідати, але було стільки заходів.
Я лайкнула один його пост. Це рахується?
Ясно.
Тому він у списку?
Він горює.
Йому потрібно повернути надію.
Скажи, що робити.
Треба побачити решту списку.
Ліза? Справді, Вел? Я пас. Конкретний пас.
Конкретних пасів не буває. У нас нема навіть звичайних пасів.
А якщо я все доб'ю з татом? Не в тому сенсі, що його вб'ю.
Удамо, що Ліза не в списку?
Чому ти боїшся побачити найкращу подругу?
Колишню подругу. І не боюся.
Ми багато що пройшли разом.
Власне, не знаю, чи хочу. Інколи дружба закінчується.
Хіба не я маю казати, хто в списку? Це моє загробне життя.
Вона ховається за роботою з твоєї смерті.
З роботи йде остання. Щодня те саме.
Може, пропустимо Лізу, і до наступного?
-Я не скаржитимуся. Чесне слово. -Ні, я так не роблю.
Але покажу, хто далі в списку.
Хай це буде Куп.
Як ти це робиш?
Ти теж так можеш. Це в базовому ангельському наборі.
Зосередься на тому, куди ти хочеш, легенько клацни чи кивни.
Один мій знайомий ангел підморгує.
Придумай щось своє. І ти там.
Я можу потрапити куди завгодно?
Ні, не зовсім.
Телепортації обмежені місцями, де ти маєш побувати.
Без відхилень.
-Зрозуміла. -Так. Тепер до списку.
-Я не знаю, чи готова далі. -Морґан, повільніше.
Чекай матусю!
Ти так швидко добігла.
-Це… -Твоя матір.
Я її так не називаю, відколи вона переїхала.
Вона для мене Софія.
Моя єдинокровна сестра?
Я з нею не знайома.
Тоді ти справді маєш незавершені справи.
Ходімо вже, будь ласка.
Імен лише три.
Але непрості.
Кессі, ти зможеш.
-Я в тебе вірю. -Лише ти.
У тебе п'ять земних днів до дня народження на цей список.
Що? П'ять днів?
А чому ні? Знаєш, давай уже два.
А ще краще — запхай усе в один!
Уяви, що це туса Кессі, загробне видання.
Це… Це як Кессі…
Ні, ти маєш рацію. Так.
Гаразд.
Ім'я зникатиме щоразу, як доводитимеш справу до кінця.
Як я це зроблю, якщо мене не чують?
Ти знайдеш спосіб.
Я можу писати повідомлення? Твіти? Тіктоки?
Ні, ні й аж ніяк.
А хоча б якісь суперсили? Контроль свідомості?
Це лише на рівні ангела-охоронця.
Ти маєш установити зв'язок із найближчими людьми.
А якщо я не зможу?
Завжди можеш знайти мене тут. Крім проміжку з 12:00 до 16:00.
Жартую. Це жарт.
Я завжди буду поруч, якщо буду потрібна.
Щось іще, перш ніж я запущу відлік?
Ну…
взагалі-то я…
Мені цікаво…
Ага, я зрозуміла, про що ти.
І так,
ти можеш міняти одяг.
Просто заплющ очі й уяви те, що хочеш одягти.
Але на день лише одна зміна гардероба,
тож постарайся.
Яке блискуче.
Схоже, це мені тут найбільше подобається.
5 ДНІВ, 24 ГОД, 00 ХВ, 00 СЕК
Схоже, час настав.
Кличте Марі Кондо, бо тут і не пахне радістю.
Ліза перша.
Чудово.
Схоже, доведеться зірвати пластир.
Гаразд.
Як там робила Вел?
Удалося.
Що за лігво геймера?
Хто ти й що зробила з моєю кімнатою?
Привіт.
Класний сусід досі тут живе. Ви двоє вже закохані?
-Привіт. -Вітаю.
-Ти тільки прийшов? -Так.
Пишу музику для гри
про постапокаліптичних байкерів-зомбі-вікінгів.
Уголос це звучить тупо,
але штука класна,
якщо ти в темі постапокаліптичних байкерів-зомбі-вікінгів.
Ти рано йдеш на роботу. Без годинника.
Так, я…
Люблю приходити раніше за всіх. Тиша…
Заспокоює.
-Саме так. -Ага.
-Ти мене розумієш. -Так.
-Так.
Може, одного дня наші графіки збіжаться,
і ми погуляємо? Ти і я.
-Так. -Так?
-Так, добре. Гаразд. -Так.
-Я б залюбки. -Блискуче.
-Усе, я піду. -Добре.
-Гарного дня. -Дякую. І тобі.
-Радий бачити. Бувай. -Бувай.
Минув рік, а ти з ним досі нікуди не ходила?
Добре, що я повернулася.
Ми з тобою розійшлися в дуже невдалий момент.
Ти досі злишся?
Я мала б на тебе злитися, але це відчувається якось неправильно.
Коли відкрився цей заклад?
Ненавиджу бути не в курсі.
Привіт, Еммі. Як справи?
Привіт. Твоє замовлення готове.
Боже. Еммі, ти мене балуєш.
Хто ця Еммі? Я знаю всіх твоїх друзів.
Гаразд.
Що це за запах?
Готую брауні за новим рецептом. Щойно з печі. Спробуєш?
Я завжди буду твоїм піддослідним кроликом.
То як твої справи? Ти вже трохи освоїлася?
Справи добре.
Ще не дуже виходила в місто. Треба більше гуляти.
За випічкою знайомих не заведеш.
За кістками теж.
Думаю влаштувати свято на честь року крамниці.
-Це було б чудово. -Обережно. Гаряче.
Добре.
Я сумую за брауні. Чому я не померла від шоколаду?
Це неймовірно.
Зроблено з любов'ю. І агавою.
Мені треба на роботу, але дякую. До зустрічі.
-Чао-какао. -Бувай!
Бувай.
Ну що, як твій список?
Ти мовчазний, так?
Тож…
тепер це твоє життя.
Гаразд.
Ти раніше за мене. Знову.
Нервова.
Ти на чомусь сидиш?
Наступного разу принось на всіх.
Так.
-Радже, чого тобі? -Ти чула?
Що чула?
Д-р Реддінг їде на розкопки на Гелл-Крік
і шукає собі асистента.
Що? Доктор Меріон Реддінг? Брешеш?
Більше того, зірка сама приїде в офіс
проводити співбесіди. Я збираюся записатися на…
кухні.
Список.
Як старомодно. Але я доганяю.
Чого ти чекаєш? Записуйся.
Л-І…
Немалий конкурс, так?
А вона обере лише одного.
Думаю, усі ми знаємо, хто це буде.
Р-А-Д-Ж Б-Р-І-Т-Т-О.
Лишилося чотири рядки.
Не слухай його. Він тебе заганяє. Найтупішим способом.
Я пізніше запишуся.
У мене багато роботи, мені зараз не до цього.
Авжеж.
Ти здаєшся?
Простіше простого, Брітто.
Що такого важливого?
Я лишила фермера в залі чекання у стилі хліва. Усе добре?
Справа в Лізі.
Вона така вперта. Навряд чи я зможу.
Вона за мною не сумує. Від мене ні сліду не лишилося.
І ще це. Мене замінили сусідкою з тіньового інтернету.
-Чому ти нічого не кажеш? -Ти балакаєш за нас обох.
Слухай, я знаю, повертатися складно,
але тебе не забули.
Сумніваюся.
Може, якщо прибереш усі «я» і «мене» і подивишся уважніше,
побачиш, що ти їй потрібна.
Чому ти спиш?
Там цілий світ, ти все пропускаєш.
Лізо, прокинься.
Нам треба поговорити.
Лізо, прокинься!
Прокинься!
Ну ж бо, Вел. Це нечесно.
Як я це зроблю, якщо вона мене не бачить і не чує?
Допоможи мені трохи!
Пайпер, стиш свою гру.
Я намагаюся спати.
Ти даси мені поспати?
-Що відбувається? -Я не знаю.
Але спрацювало!
Тебе тут не може бути. Ні.
Ти мене бачиш?
Це сон. Можливо, кошмар. Стрес на роботі.
Ти мене ще й чуєш?
Цього не має бути.
Це круто. Шалено, але здебільшого круто.
Тебе тут немає. Ні. Ти померла.
Так, це хріново.
Я не вірю в що-ти-там-таке.
Я не страшна. Я наче молодший янгол-охоронець. Неофіційно.
Принаймні, так воно відчувається. Звання зараз не важливе!
Я повернуся.
Не зловісним чином! Добрим чином.
Рада знову з тобою поговорити.
Будь ласка, щезни. Будь ласка…
Пробач, що перериваю, але ти не повіриш. Ліза…
Тебе бачить і чує. Ага. Усі знають. Ти модна.
Я чула, що таке буває, але не стикалася.
Раніше контакти були доволі частими,
але зараз з усіма перешкодами це практично неможливо.
Це сталося.
Щиро нажаханого погляду подруги не забудеш.
На мене дивляться, як на єдинорога.
Це Кабінет Янголів. Центральний пункт чистилища.
Єдинороги в іншій зоні.
Книга? Справді?
Так. Хіба ти не обожнюєш книги?
Гаразд.
ТИ МЕНЕ БАЧИШ, ЩО ТЕПЕР?
Ось.
Так. Ось воно.
Гаразд. Це доволі рідко.
«Душа з чистилища може впливати на фізичний світ,
коли суб'єкт її побачить.
В основному це стається,
коли залучені люди були сильно пов'язані.
Дехто називає їх спорідненими душами».
Тому
це або глюк системи,
або просто ви з Лізою такі.
-Треба перевірити. -Гаразд.
Уперед. Поговори з кимось. Подивимося, що буде.
Гаразд. Привіт! Як справи?
Продовжуй.
Привіт, хлопці. Що тут у вас?
Агов?
Дівчата! Гарні туфлі.
Ні? Нічого?
Усе. Ніхто не реагує.
Зазвичай я в центрі вечірки, а не на лаві запасних. Це… дивно.
Ти якась надто радісна як на ту, хто виявляє глюк у системі.
Просто тут стільки енергії.
Хіба це не чудово?
Знаєш вислів «янгол на плечі»? Я хочу ним бути.
Янголом-охоронцем, що слідкує на всіх етапах життя.
Не лише наприкінці.
-То чому ти не такий янгол? -Це не мені вирішувати.
Цей пес гавкає на мене?
Він тебе бачить!
Тварини відкритіші до духовного світу. Деякі діти також.
Ні, цуцику, ми працюємо. Повертайся до хазяїна.
Іди.
Ми можемо говорити з тваринами?
Не ми — я. Це поза твоїми можливостями.
Даруй.
Гаразд, від незнайомців нічого.
Взагалі, це добре. Менше прибирати.
Спробуймо когось близького.
Небагато змінилося з нашої останньої розмови.
Він зі мною говорить?
Я розірвав стосунки з тією жінкою, Марією.
Вона гарна. Просто я ще не готовий.
Він це робить, відколи тебе не стало. Йому так легше.
Кімната йому допомагає.
Зі студією йоги порядок.
Я поки що більше уваги приділяю її керівництву, ніж заняттями.
Мене просять знову вести ранкові заняття. Мабуть, варто почати.
Я почуваюся винним, бо живу далі, а ти — ні.
Я сумую, дитино.
Я хотів тебе захистити. І не зміг навіть цього.
Тату, ти зміг.
Пам'ятаєш пісню, що я наспівував тобі маленькій?
Не пам'ятаю.
Заспівай. Може, згадаю.
Це було дуже давно.
Пробач, що не заходила в гості.
Що висміювала пости Тата Мордою Вниз.
Я дам знати, що все добре.
Якимось чином.
Можна спробувати маму.
Я до неї ще не готова.
Піду назад до Лізи. Хочу все виправити.
Це буде другий день, тож постарайся.
У мене точно удар.
Лізо, чекай!
-Ти це відчула? -Це не насправді.
Дай я поясню. Або принаймні спробую.
Є список. І щоб я потрапила на небесну вечірку…
Забирайся.
Двері? Серйозно?
Та годі!
Ви вже вивчили скам'янілості?
Я тобі не зашкоджу. Я хочу поговорити.
Якщо не хочеш говорити зараз, не треба.
Гаразд. Але я не зникну, поки не поговоримо.
Ні. Я забагато працюю.
Я багато працюю, і в мене почалися галюцинації.
Гаразд. Я хвора! Дуже хвора. Я хвора.
-Інакше це не має сенсу. -Можливо, але це так.
Не соромся, підходь куштуй.
Не чекай — налітай!
Тобі не завадить шматок карамельного прецеля.
Гаразд.
Або два.
Ходімо всередину.
У цього місця такий потенціал, але навіщо серветки?
Хочеш заспокійливий чай чи…
Ні, не треба заспокійливого.
Потрібен екзорцист.
Із цим я не допоможу.
Слухай. Зараз річниця смерті моєї найкращої подруги.
-Схоже, я їду з глузду. -Ти про ту сусідку?
-Ти їй розповідала? -Так, Кессі.
Це прозвучить дивно, але…
вона розмовляє зі мною, і…
я її бачу.
Це зовсім не дивно. Найкраща подруга — це частина тебе.
Дякую, що вислухала мене.
Просто… Мені було конче потрібно з кимось поговорити.
Вона зараз тут?
Так. Вона… думає, у крамниці потрібно щось змінити.
Якщо це допоможе привертати людей.
Бачиш? Вона згодна. Мені ця Еммі подобається.
Усі горюють по-різному.
-Їхнє повернення — це комплімент. -Це не схоже на комплімент.
-Твоя подруга хотіла б еклер? -Не заохочуй її.
Еммі, дякую за розуміння. Я просто…
Мені потрібно побути наодинці. Це я і зроблю.
Хто відмовляється від дармового еклера? Я б узяла.
Можеш дати мені трохи простору?
Гаразд.
-Як прогулялася? -Ну все.
Я гуглю психіатрів.
Я не хотіла налякати. Я теж намагаюся все зрозуміти.
Слухай, це все через ту сварку?
Якби я знала, що ми бачимося востаннє, я б…
Я б теж учинила інакше.
Тому ти тут? Через ті мої слова?
Згідно з…
-Ти про Бога? -Вел.
Жінка? Я знала!
Вел — моя кураторка. Тимчасовий ангел-охоронець.
Щоб потрапити в рай — схрестімо пальці —
я маю допомогти тобі, тату й мамі з якоїсь причини.
Мені не потрібно.
Не я складала цей список.
Я дещо тобі покажу.
Знайшла під твоїм ліжком.
Решту твоїх речей забрав тато.
-Ти б не впізнала свою кімнату. -Я бачила.
Щось мені підказало зберегти це.
-Я думала, ти про мене забула. -Що?
Ми дружили з самого малечку.
Як ти могла таке подумати?
У мертвих багато приводів для вагань.
Це від мами?
Так.
Листівки з чудових місць, де вона побувала, кинувши нас.
Гей,
а ти…
не хочеш
скласти пазл?
Він досі в тебе.
Можливо, якихось частин бракує.
Я знайшла його того ранку на підлозі.
Не можна цього разу лишити Моніку без усмішки.
Я не знаю, що коїться, і, можливо, мені треба на МРТ,
але я рада, що ти повернулася.
Я теж рада повернутися.
Привіт, Пайпер.
Усе добре?
Ні.
-Що вона там робить? -Відмивання грошей, хакерство.
Сусідські штуки.
-Усе майже як раніше. -Майже.
-Знаєш, що потрібно? -Музика твого Купа?
-Шаленію від нього! -Забула, що це я тебе з ним познайомила?
Він моя рідна душа. Є нова пісня?
-Цілий альбом. -Серйозно? Я за ним скучила.
Так. Окей, гугл, увімкни «Drive» Купа.
-Імпровізована вечірка! -Імпровізована вечірка!
Я знала, що тобі сподобається!
Гей.
Я опущуся.
Вона танцює!
Мені подобається!
Гарно рухаєшся.
-Тримай. -Я більше не їм.
Так.
-Вибач. -Не страшно.
Не уявляю світ без холодної локшини.
Я в тебе обідала частіше, ніж у себе.
А як мій тато вчився готувати! Пам'ятаєш?
-Мої батьки тебе люблять. -Я їх теж.
Ти думала, твій тато тебе надто опікає.
-Душить. -Кессі, він же старався, як міг.
Так.
Я починаю це розуміти.
Це в сусіда?
Тебе не дратує?
Мені не заважає.
Ні! Він дуже талановитий, чарівний і розумний.
Досі тобі подобається!
Що ж робити з цією закоханістю?
Абсолютно нічого.
Нам добре так, як є.
-Я не хочу це зіпсувати. -Що тут псувати?
Борися за те, чого хочеш. Як зі співбесідою.
Ти хочеш цю посаду, а сама не записалася.
-Звідки ти знаєш? -Я повсюди.
Ти вивчаєш кістки, а сама така безхребетна.
-Скільки ти чекала нагоди це сказати? -Коли ти обрала свій фах?
Ти завжди знала, чого хочеш, і я цим завжди захоплювалася.
Правда? Бо ти завжди мене дражнила через мою відданість роботі.
Гаразд, то була я жива, і вона дуже помилялася.
Так.
Ось чому я тут.
Я маю звести тебе з Чарівним Максом!
Я впевнена, є вагоміші причини…
Тихо. Я розігріваюся.
Якщо ми чуємо його музику, він почує нашу.
І оскільки ти до нього не підеш, час йому прийти до тебе.
Окей, гугл, повтори Купа.
-Повтори Купа. -Навряд чи він розуміє ангельську.
Допоможеш?
Окей, гугл, повтори Купа.
Гучніше, щоб здавалося, що ти відриваєшся.
Йому стане цікаво, і він прийде. Це наука.
Окей, гугл, звук на максимум.
Так.
-Гаразд. Що тепер робити? -Чекати.
Три…
два…
А де один?
Він скромніший, ніж я думала.
-Що ти робиш? -Піду постукаю до нього.
-Ні! -Я це зроблю!
Кессі! Буде ніяково!
Привіт. Я почув у тебе музику, збирався постукати,
але не хотів заважати, тому ще не встиг.
-У тебе тут вечірка? -Що, у мене? Ні.
Просто кайфую.
Надто гучно? Я можу стишити.
Окей, гугл, вимкни.
Ні, не варто цього робити через мене. Це чудова пісня.
-Можу ввімкнути. -Не треба, якщо не хочеш.
Слухай, ми ж говорили, що якось погуляємо?
Куп завтра знімає відеокліп.
-Що? -Мій друг — режисер.
Він запросив мене на майданчик.
Я подумав, може…
-Він боїться. Запроси. -Годі.
-Що годі? -Я нічого не казала. А ти?
Запроси зайти.
Зайдеш? Здається, у мене було вино.
Звісно. Так, залюбки.
Ага. Класні черевики.
Пахнеш чистотою. Уже непогано.
Дуже схоже на мою квартиру.
Тільки ця набагато більша й менше речей.
Максе, це очевидно. Моя подруга — геній. Старайся.
Здуріти. Ти любиш пазли?
Я їх обожнюю.
Правда. Можу на кілька днів за ними пропасти.
-Я щойно почала. -Та ти що?
Ми з подругою, Кессі, весь час їх збирали.
Ось. Стояло глибоко в холодильнику, тож не знаю, чи не зіпсувалося.
Вінтажне. Клас.
Для сусіда лише найкраще.
-Будьмо. -Будьмо.
Максе, тебе арештовували? Що з кредитами?
-Усе нормально? -Так, усе добре.
Це мерзота.
До дна.
Тепер ми заодно.
Він чарівний.
Мабуть, важко так утратити подругу.
-Скільки минуло? Рік? -Так, цього тижня.
-Співчуваю. -Дякую.
Хоча іноді я відчуваю, ніби вона нависає наді мною.
Я заважаю. Зрозуміла. Буду в тебе.
Як твої динозаври? Досі вимерлі?
Ага. Таке буває.
Я працюю здебільшого зі скам'янілостями.
Мені якось спокійно від відчуття, що я в руках тримаю історію.
Так, розумію. У відчутне легше повірити, правда?
Згодна. Я завжди так думала.
Оціни від одного до десяти: наскільки ти фанатка «Парку Юрського періоду»?
-Ні, я десь 20. -Двадцять!
Вона його весь час дивилася.
Весь час.
Я часто його дивилася.
І «Індіану Джонса».
-Мабуть, через моє ботанство. -Мені воно подобається.
Пізно. Уже пізно.
Я…
Мені завтра на роботу.
Так. Авжеж.
Що ж… дякую, що запросила.
І за підозріле вино. Було чудово.
Побачимося… скоро. Так?
Так.
-Клас. -Клас.
-Гаразд. -Так.
-Бувай. -Бувай.
Це гарний початок. Тепер ти маєш навчитися завершувати.
Він мені подобається.
-Тоді добре, що ти його виставила. -Гаразд. Мені треба лягати.
І не дивися, як я сплю. Це стрьомно.
Так точно, капітане.
Я пишаюся тобою!
Боже, яка я дурна.
Про що я думала?
Чому я його вигнала?
Я все запорола.
Така дурепа.
«Дякую за вино»? Хто так каже? Наче вона моя офіціантка.
Чому я не покличу її на побачення, як нормальна людина?
Я запоров свій шанс.
Про що я думав?
-Яке я справив враження! -Вони створені одне для одного.
«Подобається твоє ботанство»? Хто так каже?
«Я Макс, твій дивний сусід, і ти зі мною вже не заговориш».
Клас. Молодець, чувак. Який жартівник.
Так.
СПИСОК СПРАВ:
ПІТИ НА КУПА
Як мило.
Я запізнююся!
КУП
СПИСОК СПРАВ: ПІТИ НА ЗАПИС КУПА!
Що? Серйозно? Кессі, я на це не маю часу!
Ага.
Пайпер, не забудь чек за оренду!
Що за дурня?
-Привіт. -Пробач, я тебе не помітила.
Я трохи розгублена. Запізнююся на роботу…
Нічого. А я йшов… купити кави.
-Круто. -Який збіг.
Ага, можна й так назвати.
Слухай, я мав би запросити тебе ще вчора.
Ти не хочеш піти зі мною на запис кліпу Купа?
Я думав, буде цікаво побачити…
Так. Звісно.
Клас. Я зайду о 16:00? Нормально?
О 16:00?
Я не звикла йти з роботи раніше, але чому б і ні?
Так, о 16:00 супер.
Не запізнюйся.
А твоя кава?
Точно. Авжеж.
Я забув, що в мене зараз війна на аукціоні на ібей.
Продають касету з «Лабіринтом» із Девідом Бові,
тож я побіжу воювати далі.
Ненормальним немає спокою. Тож до зустрічі. Так?
-Гаразд. До зустрічі. -Бувай.
Бувай.
Дякую, хрещена феє.
-Я роблю неправильно? -Так.
-Тепер краще? -Ні.
Мені геть не вдається.
Гаразд. Проєкт «Витягни тата із зажури».
З чого б почати?
Ну ж бо, тату. Я знаю, що ти спокусишся.
І все? Навіть без «собаки мордою вниз»?
Твоя антийогівська дочка виходить на зв'язок.
Я розумію натяки, всесвіте.
Чи Кессі.
ЛІЗА, СОФІЯ (РАНІШЕ МАМА), ТАТО
-Непогано. -Вона завжди…
Одягни дзвіночок чи що.
Не хочеш мене чути?
Не хочу, щоб думали, ніби я говорю з собою.
Озирнися. Тут усі наче говорять із собою.
Це легше, ніж говорити з кимось іншим.
-На диво глибока думка. -У мене буває.
Зараз ось найшло.
На щастя, твоя подруга тут, хоч і в ейрподсах.
Я намагаюся допомогти татові. У нього вдома безлад. І він кинув йогу!
-Серйозно? -Так.
Це на нього не схоже.
Хоча знаєш, він давно нічого не публікував.
Так. Я з ним не можу спілкуватися, як із тобою, доводиться фантазувати.
І я…
Я бачила Софію.
Вона була з донькою. Моєю сестрою, Морґан.
-Вони грали в парку. -Вона була на похороні.
Я хочу радіти за неї,
але її безтурботний вигляд…
це боляче. Я серджуся, і це…
не схоже на ангельську реакцію.
Я не знаю напевно, але…
звучить дуже по-людськи.
Я не знаю, як усе виправити, доки час не слив.
Сповіщення. Подивимося.
Тато Мордою Вниз!
Хай що ти там робиш — воно працює.
То…
То?
-Готова до побачення? -Якого побачення?
Жартуєш? Мені моторошно! Думаєш, чому я заїдаю стрес?
-Тобі пощастило, що я тут. -Я знаю.
Так нормально?
У такому ходять подовжити рецепт на ліки проти кашлю.
Гей, не у всіх є твій нескінченний запас нового одягу.
Оце гарне.
Так. З червоною помадою.
-Не насідай. -Із рожевою?
Добре.
Чекай!
-Рожева помада. -Рожева помада.
Подивимося.
Так, непогано. Не знаю. Це взагалі я?
-Ти виглядаєш ідеально. -Правда?
Милий композитор не знає, що на нього чекає. Підійди.
Він тут!
-Чекай! -Ну все, ходімо!
Стій! Останній штрих. Зачекай.
-Повернися. -Не бризкай на мене! Припини. Він прийшов.
Ти виглядаєш…
ого.
Ти й сам «ого» виглядаєш.
-Після вас. -Дякую.
Будь ласка.
Дякую.
Він ще й галантний.
Що ти тут робиш?
Я не втрачу шанс побачити Купа. Ти мене й не помітиш.
Кессі!
-Гей. -Гей.
-Усе добре? -Так.
ОДИН ПОГЛЯД
Нарешті я знайшов те, що шукав,
І ближче, ніж я думав.
Відкрий мені очі й візьми за руку,
Дівчинко з моїх мрій.
І відчуття…
Щоразу, як дивлюся на тебе.
І відчуття…
Я біжу, але не втечу від себе.
Лише один погляд — і я весь твій,
Хай буде хоч сотня людей навкруг.
Спробуй відчути настрій мій,
І візьми мене за руку.
Я підношуся…
Дякую.
-За що? -Що привіз нас.
-Ми дуже вдячні. -Ви?
Я сказала «ми»? Тобто я. Я дуже вдячна.
Що ж… Я радий, що ти тут.
Щоразу, як дивлюся на тебе.
І відчуття…
Я біжу, але не втечу від себе.
Лише один погляд — і я весь твій…
От чорт.
Хай буде хоч сотня людей навкруг.
Спробуй відчути настрій мій,
І візьми мене за руку.
Що за ангельський облом?
Він тобі подобається, та він не в списку.
А можна його додати? Він був поруч, я не встояла.
Не дивися так. Твій розчарований погляд убиває.
Чи треба нагадувати, що час іде, юна леді?
У тебе лишилося два дні. Ще ніхто не вибув зі списку.
Я над цим працюю. Це важче, ніж я думала.
Ти робиш успіхи.
Просто зосередься.
Розкрий своє серце.
Можливо, не зовсім із глибини холодильника.
Париж зі смаком жалю?
Так.
За жаль.
-Будьмо. -Будьмо.
-Серйозно? -Пробач, ми не…
-Вибач. -Усе добре?
Коліно звело. Це ж треба, щоб заболіло в такий момент.
Я думав… Між нами щось є, чи я не так зрозумів?
Максе, ні. Пробач. Я трохи нервуюся, у мене зараз багато всього діється.
Хочу зізнатися.
Я…
Ти мені подобаєшся з першої зустрічі.
Правда?
Так.
Хочу зізнатися. Ти мені теж.
Можливо, я пошкодую, що сказав це, але…
я досі неймовірно хочу тебе поцілувати.
Люблю зізнання.
Ти сяєш після побачення.
Він хоче повторити.
Пробач, що втрутилася. Це було жорстоко й не по-людськи.
Усе нормально. Просто зроби мені послугу — більше не ходи на мої побачення.
Без компаньйонок.
Зрозуміла.
-Я рада, що все добре. -Так і є.
Ми всю ніч просто розмовляли.
Він такий цікавий.
Знає стільки маловідомих гуртів.
А ще дав мені ковдру, перш ніж я сказала, що мені холодно.
І він так добре пахне. Сосною і піцою.
-Ти в нього закохуєшся. -Так.
Гей.
Чому ти плачеш?
Це не через сум.
-Але плачеш. -Зараз твій час. Тут не я головна.
Просто…
До мене дійшло, що в мене вже не буде першого поцілунку.
Або чудового побачення, або…
навіть поганого.
Але гірше за все —
я не побачу твого кар'єрного успіху.
Не побачу, як ти йдеш до вівтаря і стаєш матір'ю.
-Ліз, ти будеш чудовою мамою. -Дякую.
Твої діти завжди знатимуть, що їх люблять.
А ще всіх рватимуть на наукових виставках.
-Це точно. -Так.
Пробач. Може, мені й сумно.
Це нечесно. Ніхто не має помирати молодим.
Я маю вірити, що тому є причина.
Навіть якщо я її не знаю.
-Це все я винна. -Ні!
Якби я тоді з тобою залишилася, цього б не сталося.
Це б сталося в будь-якому разі. Настав мій час.
Коли ти була малою і твої батьки сварилися,
я тебе розважала пазлами.
І в тебе була запасна піжама, щоб я могла не йти додому.
-Ти мене завжди підтримувала. -Але тієї ночі — ні.
Я чула, як ти підійшла до моїх дверей…
Відтоді я весь час на себе злюся.
Гей, не треба.
Як не дивно, та це добре.
Тепер ти можеш жити своїм життям. Більше не треба піклуватися про мене.
Ти це не серйозно.
Я не можу брехати. Я майже янгол.
Що ж…
я б хотіла підтримати тебе востаннє.
Не знаю, чому мені має бути не байдуже.
Вона ж мене кинула, так?
Але вона в моєму списку…
Якщо тобі байдуже, навіщо ти зберігала листівки?
Як я можу допомогти тобі з мамою?
Повірити не можу, що вона тут живе. Вона ж від цього й утекла.
-Вітаю. -Привіт. Я рада, що ти подзвонила.
Заходь.
Дякую.
Поговоримо на веранді?
У мене є лимонад. Хочеш? Або чай.
Ще є газовані напої. Ти їх любила.
Мені б води. Дякую.
-Лізо, то як ти? -Добре.
-Ще працюєш у музеї? -Так.
Роботи багато, але мені подобається.
-Добре. -А ви як?
Заклопотана з Морґан.
-Ось вона. -Покажіть.
-Яка чарівна! -Вона дуже нагадує Кессі.
Так, дивіться, така сама пустотлива усмішка.
Вони б подружилися. Я хотіла їх познайомити,
але спершу мала помиритися з Кессі.
Я б хотіла почати.
Тож…
Я знайшла це в коробці Кессі.
Боже мій.
Вона їх зберегла?
Я лише так могла щось дізнатися про тебе. Скажи їй.
З ними вона почувалася ближче до вас.
Я їй читала «Мері Поппінс».
Вона хотіла побачити Лондон. Змогла?
Я ніде не бувала. Я сподівалася, що ти повернешся.
Ні, не змогла.
Шкода. Їй би сподобалося.
Її першим коханням був хлопець, що переїхав з Англії.
-Єн. -Єн.
Це одне з багатьох, що в нас є… було спільного.
Я пропустила стільки її життя.
Мабуть, їй було важко — питання про хлопців, стосунки.
Так, але моя мама була поруч і відповідала на наші складні питання.
Спитай, чому вона пішла.
Упевнена, про це важко говорити, але…
Кессі хотіла знати, чому ви пішли.
Причина не одна.
Що я тобі зробила?
Кессі щось зробила не так?
Ні, авжеж ні.
Кессі була янголом.
Це все я.
Я…
Я була молодою.
-І думала, що все знаю краще за інших. -Схоже на Кессі.
У мене була романтична ідея про те, як це бути — дружиною і матір'ю.
Але насправді
я не була готовою нести відповідальність.
Озираючись назад, я розумію, яким терплячим і люблячим був Гові,
але на той час
здавалося, що він мене душить.
Мої слова.
Якийсь час Гові надсилав мені
фотографії й листи,
розповідав про неї.
Я не знала.
Мені було соромно відповідати, і він припинив.
Я переконала себе, що листівки — адекватна заміна,
і що одного дня зможу їй усе пояснити, і ми над цим ще сміятимемося.
Так дивно звучить, коли це промовляєш.
Я її підвела.
Востаннє я її бачила на випускному в коледжі.
-Ми були наче незнайомки. -Я пам'ятаю.
Тепер пізно щось виправляти.
Я собі ніколи не пробачу.
Гаразд, я достатньо почула. Я піду.
Якби Кессі зараз була тут… що б ви їй сказали?
Що ти робиш? Я не просила.
Я шкодую, що не взяла її в Лондон.
Я мала бути поряд із нею,
допомагати з уроками,
обіймати, коли їй снилися кошмари.
Я прийняла багато егоїстичних рішень.
Але єдине, що не змінювалося…
Єдине, що не змінювалося — це моя любов до неї.
Якби Кессі була тут…
Я б їй сказала, що день її народження
був найяскравішим моментом у моєму житті.
А день, коли я втекла…
найгіршим.
Я сподіваюся, вона знає, як мені шкода.
Так.
Вона знає.
Усе нормально?
Гей.
Як її закінчити, якщо є не всі частини?
Це так засмучує. Чому ти взагалі обрала цей пазл?
Ти точно хочеш говорити про пазл?
Знаєш, як важко було не могти сказати все, що я хотіла?
Не зовсім.
У мене роки питань.
Але, стоячи поруч із нею, я зрозуміла, що хочу лише закричати чи втекти.
Яка матір, така й дочка.
Але ти не закричала, і це добре.
А інакше ти б перекладала?
Дарма ти взяла розмову у свої руки.
Я нічого не брала.
Вона хотіла поговорити з тобою,
а тобі треба було це почути.
Це мені вирішувати!
Кессі, я на твоєму боці.
Я бачила, що вона хотіла поговорити. А ти мала її вислухати!
Ти не розумієш!
Куди тобі?
У тебе чудове життя, чудове майбутнє. А в мене — нічого.
Гаразд, ти сердишся на свою маму. Це цілком зрозуміло, але…
Знаєш що? Це…
Не треба звинувачувати мене.
Від мого безладного життя тобі незручно?
Знов це. Як завжди.
Я померла, так і не поживши!
Мені теж боляче! Ти про це думала?
Боже, після сварки,
коли тебе не стало, я жила з тягарем провини.
Збирала себе по шматках. Налагоджувала життя без тебе.
Ти добре впоралася. Від мене нічого не лишилося.
Мене зменшили до коробки дрібничок.
Після всього цього, не можу повірити, що ми сваримося.
Так.
Що ж, я мертва,
більше не турбуйся про сварки зі мною.
Гніву тут не місце.
Слухай, я бачилася з мамою. Дістала Лізі хлопця.
Говорила з татом, хоч він мене й не чує.
Хіба не достатньо? Мені треба назад?
Ні, якщо не хочеш.
Дякую.
Тоді, може, провести тебе до ліфта?
Будеш там — тисни «В», вниз.
-Дуже смішно. Розумію. -Не розумієш.
Навіщо ризикувати втратити все, над чим ти працювала?
Через якусь сварку?
У тебе так добре виходило.
-Думаєш, у мене добре виходить? -Так. А ти хіба ні?
Не знаю. Можливо.
Я сподівалася, що до цього не дійде. Але справа така.
Якщо хочеш закінчити зараз, я можу це влаштувати.
Та знай: якщо не завершиш список,
усі твої добрі дії буде скасовано.
Усе?
Ліза?
-Тато? -Усе.
Це жахливо.
Я не можу так із ними.
То ти зробила вибір?
Тату, мені треба поговорити…
-Що вона тут робить? -Іще чаю?
Будь ласка.
Повірити не можу, що ти кинув бухгалтерію і відкрив студію йоги.
Ти жартував про це, але я не вірила.
Ще я жартував, що стану барабанщиком в кавер-групі 80-х.
-Пам'ятаю. -Схоже, я зробив кращий вибір.
-Тобі це пасує. -Кілька днів тому ти б так не сказала.
Цей рік був справжнім викликом.
До мене сьогодні приїздила Ліза.
Знаю, це прозвучить божевільно. Під час її візиту…
я відчувала, наче Кессі стоїть поряд зі мною.
Я розумію.
Вона була дуже схожа на тебе.
Безстрашна, незалежна.
Пірнала з головою в будь-яку ситуацію.
І понад усе вона була згустком енергії, усім дарувала світло.
Коли Ліза пішла, я…
відчула неймовірний потяг побачити тебе.
Хочу, щоб ти знав, як сильно мені шкода, що я пішла.
Я не так уявляв собі наше життя, це точно.
Але твоє зникнення змусило мене стати кращою людиною, кращим батьком,
навіть коли вона не хотіла,
і я сподіваюся, що якимось чином зміг мінімізувати кількість її шрамів.
Точно зміг.
Я тебе затримала.
Дякую за це.
Не знаю, це говорить олія пало санто чи кульбабовий чай,
але мені здається, Кессі, де б вона не була…
Звела нас разом.
Мамо, стій!
Я тобі вибачаю.
ЛІЗА, СОФІЯ (РАНІШЕ МАМА), ТАТО
ЛІЗА ТАТО
Я так тобою пишаюся.
Це було приємно.
Уявляю. Ти просто сяєш.
Слухай, мені потрібна послуга. Це добра справа, чесно.
Вона пристойна?
Звісно, пристойна!
Є одна пекарня, її власниця начебто турботлива людина.
Я знаю, що вона не в списку, але, думаю, я можу допомогти і їй, і тату.
Це тобі не шлюбне агентство.
Я знаю, але їм обом не завадив би хтось добрий.
Так я б подякувала Еммі за те, що вона підтримує Лізу.
Я ніколи не бачила, щоб хтось хотів розширити список.
Але й такі, як ти, мені ще не траплялися.
Я це дозволю.
Дякую!
Ти найкраща! Дякую!
Але часу лишиться стільки ж. Завтра твій останній день.
Я впораюся.
Чудово.
Я це так не залишу. Це пекарня, а не бабусин підвал.
МЕРІ ПОППІНС
ТРЕ ДЕЛІСЬЙО! КАФЕ-ПЕКАРНЯ
НАША ВИПІЧКА ПІДНІМАЄ НАСТРІЙ! З РІЧНИЦЕЮ!
Кессі, за цим теж ти стоїш?
Рада, що ти в мене віриш.
Морґан, донечко, ти одяглася?
Ми йдемо через п'ять хвилин.
Бо знову запізнимося.
Хочеш чаю?
Ти мене бачиш?
І в парку бачила.
Тобі не страшно?
Ти мій янгол-охоронець.
Попроси маму почитати тобі це.
Добре.
Це наш секрет, гаразд?
Д-р Реддінг.
Якби ж Кессі була тут.
Я тут.
Привіт.
У мене є частинка тебе.
-Це з нашого першого пазла. -Так.
Вона наче мій оберіг.
Я думала, що ми розсварилися.
У загробному житті не ображаються.
А тут?
Ні. Я більше не хочу втрачати час із тобою.
-І я не хочу. -Ні!
-Як я поясню, що обіймаю повітря? -Точно.
Так.
То в чому проблема? Чому ти вагаєшся? Тобі нічого втрачати.
Саме так.
А якщо в мене не вийде?
Житимеш далі, знайдеш щось іще краще.
Ні.
Подивися на мене. Ти цього хочеш?
-Так. -Ти найкраща для цієї роботи?
Так.
Я не повірила. Спробуй ще. Ти найкраща для цієї роботи?
Так! Я найкраща для цієї роботи!
Так! Це моя сильна подруга! Ніколи боятися.
Так, Кессі, я їм, сплю і дихаю цією роботою.
Якщо візьмуть, я так викладуся, що моїм ім'ям назвуть скам'янілість.
-Я… -Зосередься і запишися!
Так! Спершу записатися. Потім домінувати.
Так.
Я створила монстра.
Це круто.
Бах, бах. Щасти.
Вітаю.
Лізо, я про тебе чула гарні відгуки.
Рада, що ти прийшла на співбесіду, ще й останньою.
Це хоробрий крок.
Показує, що тобі байдуже, хто був до тебе.
Я не навмисно…
Скромність — це міф, який раніше проповідували жінкам.
Пишайся своєю роботою.
Чому палеонтологія?
Я люблю порпатися в бруді,
і ненавиджу, коли мені кажуть, що це не жіноча професія.
Але найбільше мене надихає те, що я вивчаю справжнє.
Скам'янілості — це відчутний зв'язок з минулим, розумієте?
Та тепер я…
почала вчитися і в того, що…
що не побачиш.
-Бувай. -Бувай.
-До зустрічі.
Кессі?
Мене взяли!
Робота моя!
Вдалося!
Дякую, що підштовхнула. Без тебе я б не змогла.
-Ти це сама. -Повірити не можу, що я змогла.
-А я можу. -Це найкращий день мого життя.
Я тобою пишаюся!
Ти сьогодні прийдеш на вечірку Еммі? Я буду з Максом.
Я таке не пропущу.
Ти прийшов!
Дуже дякую, що прийшли.
Даруйте. Привіт.
Я в правильному місці?
Якщо ви на вечірку, то так. Я Еммі.
Домашнє печиво з передбаченнями?
Я не проти.
«Ваші пошуки завершилися».
Схоже, це таки правильне місце.
Як ви дізналися про моє суаре?
У мене вдома всюди були ваші флаєри.
Цього не пояснити. Я маю підозри, але мені ніхто не повірить.
Чесно кажучи, пекарня теж не була такою, коли я її ввечері зачиняла.
Прокинулася вранці — і вуаля.
Я теж маю підозри.
Або за нами хтось наглядає, або треба змінити замки.
Будете зелений чай?
-Є сентя, матча… -Матча?
Звісно.
-Як, кажете, вас звати? -Говард.
-Люди кличуть мене Гові. -Говард.
Тобто «сильне серце».
Пішло краще, ніж я очікувала.
Неймовірно, як по-різному люди заробляють собі на життя.
-Поглянь на це. -Ходімо.
Гаразд.
Я б хотіла пекти без глютену й лактози.
Як тут усе змінилося.
Ходімо, познайомлю.
Гей, дивіться.
-Вітаю, пане Ґарсія. -Лізо!
Вітаю.
-Що ти тут робиш? -Це я хотіла питати.
-Вітаю на вечірці. -Привіт, Еммі!
Вона моя постійна клієнтка. І, гадаю, причина цього перевтілення.
Знати б, як ти увійшла.
Цього я не скажу.
А це Макс. Він…
мій…
Хлопець. Вітаю.
-Чекай. Так нормально? -На 100%.
-Звідки ви знайомі? -Ліза була найкращою подругою моєї доньки.
-Що? Ви тато Кессі? -Так.
Я багато про неї чула.
Мені треба подзвонити. Я швидко.
-Гаразд. -Добре.
Хтось часу не гаяв. Досі граєшся в амура?
Хіба погано, що вони познайомилися?
Він тебе досі не чує?
Ні.
Це мій останній день. Але він щасливіший, і це головне.
Що це за «га»?
Ти можеш знайти мене будь-де?
Якщо це потрібно. А що?
Треба, щоб ти після вечірки мене знайшла. Не питай.
-Що ти замислила? -Не тільки ти вмієш робити сюрпризи.
Знайди мене після вечірки, не раніше, гаразд?
-Добре. -Добре.
Усім привіт.
Я дуже вдячна, що ви прийшли.
Ми тут зібралися через нашу любу Кессі,
яка від нас пішла рік тому,
але думаймо не лише про втрату,
бо цього тижня вона також з'явилася в нашому житті.
Усі ми знаємо, що її радісне життя було суцільною вечіркою.
Особливо тиждень її народження, який вона називала…
-Тусою Кессі. -Тусою Кессі.
Тож ці ліхтарі з побажаннями у ваших руках
містять усе, що ви хочете їй сказати.
І, коли вони попливуть річкою, ваші думки
полинуть до неї.
Гаразд, Морґан, пустиш перша? Добре?
Привіт. Увесь час я думала, що це я вам допомагаю,
але зараз я зрозуміла,
що це ви допомагаєте мені.
Я не готова знову тебе втратити.
Ми мали другий шанс. Таке не всім доступно.
Знай: ти не просто моя найкраща подруга й партнерка з пазлів.
Ти моя сім'я.
А ти моя.
Не уявляю цього життя, або будь-якого іншого, без тебе.
Може, я тебе не завжди любитиму,
Але, поки є…
Чекай, це вона.
Тато співав мені цю пісню в дитинстві.
Не сумнівайся,
Я тебе підтримаю.
Бо знає лише Бог, Чим я буду без тебе.
Він мене не чує.
Зробімо це разом, добре?
Якщо ти мене покинеш,
Я житиму далі, та все ж
Світ мені більше нічого не дасть,
З нього зникне вся радість.
Бо знає лише Бог, Чим я буду без тебе.
Тату, я більше не боюся піти.
Я люблю тебе, гарбузику.
І я тебе, тату.
Я маю йти.
ЛІЗА ТАТО
ЛІЗА
Бувай.
Час майже вийшов.
Я йду з вечірок останньою.
Зачекай, будь ласка. Треба знайти останнє.
Час спливає. Не спокушай долю.
-Це важливо. Це для Лізи. -Кессі!
Ось він!
Знайшла. Останній пазл. Список завершено.
-Що це за вираз? -Твій час сплив.
З днем народження, Кессі.
-Що вони вирішили? -Ти не вклалася в час.
Цього не обійти.
І ми порушили правила, змінивши список.
Однак ти це зробила з добрими намірами.
Те, що ти ризикувала загробним життям заради людини не зі списку
і взяла всю відповідальність, щоб захистити мене…
Це просто… Це більш ніж самовіддано.
То ти не в біді?
Навіть краще.
Завдяки твоїм свідченням
мене підвищили.
Правда? Вел, це чудово!
Я знаю.
Так.
Боюся питати, але…
що буде зі мною?
Час дізнатися.
І моє останнє завдання…
Мені тебе бракуватиме.
Світ стане кращим, коли ти наглядатимеш.
Я була твоєю улюбленицею?
Кессі,
ти ж знаєш, я не обираю улюбленців.
-Ми змогли! -Ні, це ти змогла.
Небеса чекають.
Дякую.
Ти нагору?
Гаразд, хтось мусить це сказати.
-Яка дивна музика. -Ти Купер Кін!
Думаю, це комплімент, що ми тут разом.
Ми тут разом?
Як це може бути? Це насправді? Ти справжній?
Так, справжній.
Радий знайомству, Кессі.
Ти знаєш моє ім'я?
Звідки?
Цікава історія.
Я волонтерив після стихійного лиха, і сталося ще одне стихійне лихо.
Я зміг урятувати кількох людей, а сам не вижив.
-Співчуваю. -Є й гірші способи померти.
Так, це точно.
Вел була в комітеті, що відправив мене нагору.
Сказала, що ми з тобою зустрінемося.
Це прозвучить дивно…
але в мене відчуття, що я тебе завжди знав.
І в мене.
Що тепер?
Не знаю.
Я ще не була мертвою.
Ходімо?
Ходімо.
Дякую.
СВІТЛІЙ ПАМ'ЯТІ ГЕНРІ ДЕ ВІЛЬЄРСА
Переклад субтитрів: Ольга Галайда