Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Вітаємо в Парку дикої природи Австралії, домівці наймиліших тварин у світі.
Ми тут! Гляньте на них!
Овва!
Матусю, а можна мені одненьке?
Малюки білбі!
Дасте одного додому?
Сфоткай мене!
Та невже! Це Лапусик!
Ура! Лапусик!
Друзяки-здоров'яки, не обступайте малого.
Він заморився.
А його вебкамера цілодобова,
тож спостерігайте за ним у додатку.
Ура!
-Ми любимо тебе! Бувай! -Я люблю тебе! Па, Лапусику!
Хочу до потворних тварин.
Долорес, повернися! Ті істоти небезпечні.
Я не боюся дурних, смердючих, потворних…
ДІМ НЕБЕЗПЕК
Що таке?
Джекі налякала ще одну дитину?
Агась.
Теж мені актриса. Шоу ще навіть не почалося.
-Вона ж нікого не вкусила? -Та ні. Лише налякала плаксиве дитинча.
Мабуть, уперше зустріло крокодила.
Заждіть, вони ще не бачили Медді.
-Вистава починається. -Нащо дудіти в ріжок?
У них немає сиринги?
Ти ж скорпіон, Найджеле. Забудь про всілякі флейти.
Ненавиджу шоу.
Розбудимо Медді, щоб розказати про шоу?
Та ні. Хай бідолашна поспить. Скоро дізнається.
Тільки не щипці!
Можна хоча б нагріти їх?
Друзяки, ставайте до скла.
Припиніть. Мені лоскітно! Годі!
Обережніше із шипами! Там м'яка тканина!
Успіхів, Медді.
День добрий, красуне.
Привіт, Чезе.
Як моя дівчинка?
Готова вийти до глядачів?
Так.
Хоч ти мене й не розумієш, але ти будеш пишатися мною, обіцяю.
Невже це посмішка? Покажи свої легендарні ікла.
Медді, люди здуріють, коли побачать тебе.
Ходімо й покажемо світу, яка ти гарна.
Вони жахливі. Вони бридкі.
Це найсмертоносніші істоти на планеті.
Але не бійтеся!
Бо їх охороняє найсильніший та найсміливіший герой світу.
Член ліги красивих австралійців. Гуру з країни кенгуру,
мій тато, Чез Гант.
Дякую, Чеззі.
Не впевнений щодо героя,
але моє яблучко має рацію щодо дечого.
Це смертоносні тварини.
Відійди, синку.
Час познайомитися з Джекі, морською крокодилицею.
Цей звір із затоки може проковтнути вас цілком.
Та не на моїй зміні!
Ходи до мене, страховисько!
Ходи. Спокійно!
Тату!
Тепер вона моя, синку.
Тихенько. Ти ба!
Навіть тасманійського диявола було легше затасманити з коробки.
Та ви побачите не лише великих звірюк.
Чеззі, неси комашок.
Тримай, тату!
Це одні з найсмертоносніших істот Австралії.
А він розміром з мою руку.
Ужалю й уколю!
Ще не страшно? А потримаєте волохатого красеня —
отруйного лійкопавутинного павука?
Він збуджений,
бо зараз сезон спарювання павуків,
але він у нас лише один.
Невже він їм це сказав?
Ти справді напружений, Френку.
А що за жахіття визирає з капелюха?
Твоя пика?
Молох — колючий диявол!
Та наразі найсмертоносніші істоти на планеті — тайпанські змії.
Вони найсмертельніші й найотруйніші.
Тож відійдіть.
Я власноруч тренував її, щойно вона вилупилася.
Аби ж мене полюбили!
Забагато хочеш, Медді.
Маю сподобатися їм. І то буде добре.
А вже потім мене полюблять. Треба хоч сподобатися.
-Ні пуху, Медді! -Вона й так гладка.
Я можу трохи позичити.
Готуйтеся зустрітися з…
Медузою!
Сонце!
Як приємно. Дякую.
Я така рада нарешті познайомитися.
Я раніше й не бачила сонця.
Покажи їм свою чарівну посмішку.
Хіба я не попереджав вас? Вона холоднокровна вбивця!
Що-що?
Які бридкі ікла!
«Бридкі»? Але ж ти казав…
Чуєте жахливе шипіння? Вона готується до нападу!
Дивіться на неї!
Лише краплина її отрути може вбити 100 людей
менше ніж за 10 секунд.
Заберіть цього монстра від сина!
«Монстра»?
Так точно! Назад у коробку!
Залазь назад, потворний монстре!
Молодець, синку!
Хіба я монстр?
Друзяки, парк закривається,
але зазирніть у застосунок Лапусика,
аби побачити, як засинає наша улюблена коала.
Добраніч, малюче. Солодких снів.
«Бон нуі», Лапусику.
Це Центр керування. З'єднуємо вас із Лапусиком.
Усе гаразд, Медді?
Падай, навіжена крокодилице.
Обережно, Джекі. Вони не знають, що це жарт.
Їм це подобається!
І я тримаю себе в формі.
А як мої малюки?
Медді! Ледь не забула. Це ж було твоє перше шоу. І як?
Так погано, га?
Сонечко!
Повернися. Ну ж бо. Покажи тітці Джекі своє вродливе личко.
Я не вродлива. Я монстр.
Бо кілька людей закричали?
Вони були налякані, Джекі! І плакали через мене.
То й що? Розважайся. Як я.
Але ж ми не такі. Френку, ти хто?
Сіднейський лійкопавутинний павук, Hadronyche cerberea.
Я не про напис на клітці, дорогенький. А про твоє серце. Що ти насправді любиш?
Танець-історію.
Що? Чому ти смієшся, Зої?
Я гадала, що для танцю потрібен партнер.
Ти зла! Френк не винен, що йому не світить пара в цей сезон.
Божечки. Можна про це не базікати?
Я захотів бути одинаком! Чули?
А Найджел хоче бачити красу довкола.
Мене жахає бежевий колір.
А Зої така розумна,
що придумує розумні варіанти втечі.
А ти можеш…
Убити 100 людей за 10 секунд!
Справді?
Це комплімент її безжальним можливостям.
Не в тему, Френку.
Ти можеш бути ким захочеш.
Кому цікаво, що думає купка дурних людей?
Але Чез сказав, що вони полюблять мене. Він казав, що я особлива.
Ти справді особлива.
Ні. Я не така,
не така, як він.
-Гидота. -Ненавиджу його.
Я б його обійняв.
Тобто — фу.
Люди люблять його. Годинами чекають, щоб обійняти його.
А мене ніхто ніколи не пригорне.
Хіба ти настрашиш їх кровожерливістю.
-Френку! -Я лише запропонував.
Знаєш, що тобі треба?
-Гарна історія перед сном. -Ура!
Дітки, вас принесли сюди ще малюками,
ви не пам'ятаєте нічого про хащі.
Я пам'ятаю. Геть трохи. Лише пісню, яку співала мама.
Заспіваєш для нас?
А Френк станцює!
Френку потрібна допомога.
Це палиця. Я в курсі. Але серцю не накажеш!
Спи, дитинча
Ніч прийшла
І колискову завела
Всі печалі сном укрий
А завтра буде день новий
Вона така гарна, сонечко.
Мама дуже тебе любила.
Якби ж то я знала її.
Навряд чи я бачила її,
але до приходу сюди я вивчила хащі уздовж і впоперек.
-Де тобі сподобалося найбільше? -Оце важке питання.
Вона же щовечора розказує.
Гадаю, найбільше мені подобалися гори, де я виросла.
-Я знав, що вона це скаже. -Вона каже це щоночі!
Це найгарніші гори у світі. Сягають неба!
-А колір? -Червоний, як чагарник.
Окрім як на світанку, коли вони набувають кольору хащ.
-Темно-теракотового. -Саме так.
Усі ви з того місця.
І я знаю, що колись
ви знайдете дорогу в гори
й зустрінетеся з сім'ями.
А тепер спатки, дітки мої.
Перше шоу завжди найважче, сонечку.
Стане легше. Повір.
Прокидайтеся!
Прокидайся, зміючко! Прокидайся!
Це Лапусик!
Мамо, коали! Я хочу собі! Ти обіцяла.
Лапусик! Дивися, Лапусик!
Овва!
У коробку!
Не рухайся, злюща крокодилице!
Ужалю й уколю!
У коробку!
Допоможіть! Дитина впала до крокодила!
Крокодилиця вільна!
-Татку! -Чеззі!
Джекі!
Допоможіть!
Вона з'їсть мене!
Що? Ні! Я хочу допомогти.
Татку!
О ні!
Вона атакує його!
Заберіть того монстра від сина!
Не хвилюйся. Татко вже біжить.
Що таке? Сирени? Ненавиджу їх.
-Може, парк горить? -Чи Лапусик помер?
Ні. Я бачила план його похорону. Буде хор.
Це Джекі.
Вони думали, що вона атакує сина Чеза, та вона допомагала.
Одягніть намордник! Заберіть її звідси! Вона опирається. Годі вже, дівчинко!
Не чіпайте її!
Вона лише хотіла допомогти! Джекі!
-Медді. -Я маю вибратися.
-Випустіть мене! -Медді!
Я піду подивлюся, гаразд?
УПРАВЛІННЯ З ЛІКВІДАЦІЇ СМЕРТОНОСНИХ ТВАРИН
О ні, Джекі.
Ні.
Я не винен, татку! Чесно! Я хотів наслідувати тебе.
Я не злюся на тебе, Чеззі.
Справді?
Важко бачити, коли тварину забирають.
Слухай, вона заслужила.
Просто… Ці істоти — вбивці, синку. Не забувай.
Я так пишався там тобою.
Не кожен здатен заглядати в пельку вбивчої машини
й не замочити штанів. Ти мужній.
Дякую, тату.
Хочеш послухати історію на ніч?
Де ми зупинилися?
Розділ четвертий.
«Як я бився з пітоном і втратив твою матір.
Болото пахтіло смертю, коли почався наш медовий місяць.
Я веслував каное проти течії…»
Хто тепер розказуватиме історії?
Медді?
Розкажи нам про гори.
Ні.
Чому?
Бо мені набридло просто говорити про них.
Пропоную піти й побачити їх на власні очі.
-Що? -Втечемо сьогодні.
Ти здуріла?
Ті гори в хащах! Це 1000, 2500, 15 км звідси.
Ні. Я не залишу скляного ящика. Ми з ним рідня.
-Ящик — це я. -Дихай, Найджеле.
Нас залишиться троє.
Послухайте.
Мені теж страшно, але хто хоче закінчити, як Джекі?
Щоб вас усе життя показували, неначе потвор?
Бо тут ми монстри.
А там ми чиїсь діти, брати, сестри…
сім'я.
-Там ми можемо бути… -Танцюристами?
Самі собою.
Зої, вилізай і відкрий нас.
Сьогодні ми відправимося назад у хащі.
БОТАНІЧНИЙ САД
Нам вдасться.
Не кажи так! Коли хтось так каже, щось завжди…
Хто це робить?
Дивіться!
Лапусик?
-Привіт. Ти міг би припинити? -Що?
Ми тікаємо, а хтось може почути тебе.
Пробачте. Я не знав.
Та нічого. Просто…
-То ви хочете, щоб я припинив? -Так! Припини!
Пробачте! Не чую вас через шум!
Нас побачать!
Прошу!
Ми хочемо повернутися в хащі до сімей.
Овва! Це надихає.
Сім'я важлива і для мене.
Ти змія! Не просунешся й на п'ять метрів.
Та і яким сім'ям потрібна купка таких потвор?
Ти дуже злий.
Але він чарівний.
Твоя правда. Треба стукати так.
Сюди, пане полісмене!
Якісь тварини хочуть убити мене! Я в біді. Коала в біді!
Припини! Хапай його!
А ти спробуй. Змії не вміють лазити.
-Уміють! Геть! -Тихіше, прошу!
Прибери лускаті лапи. Відпусти мене!
Прошу, тихо.
Мені рано помирати! Ще й 27 нема! Ря…
О ні! Я вбив Лапусика. Я вбив зірку.
Ні, твоя отрута лише вирубає їх, Найджеле.
Він прокинеться. Хіба голова болітиме.
Треба забрати його звідси. На рахунок три. Один, два, три!
Ми вільні!
Я звільнився, я мужній.
Але ми ще не в безпеці. Хутчіш.
-Подивіться на це. -Краса!
Це гори Джекі!
Нам вдалося!
Так!
Гадаю, це місто.
Пробачте. Так, у цьому є сенс.
Було б залегко, так?
Але ми рухаємося.
Хащі десь за тими вогнями.
Не хочу казати,
але між нами й вогнями купа води,
а жоден з нас не плаває. То як ми…
Що з Френком?
-Френку, що ти робиш? -Не знаю.
Мабуть, на природі мене здолали якісь інстинкти.
-Тобто… -Схоже на шлюбний танок.
Якщо він не зупиниться, я поїду автобусом.
Є автобус?
Народ, зосередьтеся.
Треба перебратися через гавань.
-У когось є знайома черепаха? -Можна знайти пліт.
Це я і хотіла сказати.
Що таке пліт?
Будь-що з дерева.
А що з ведмежатком диявола?
Беремо з собою, інакше він знову кричатиме.
Відпустимо його в місті.
Де моя ковдрочка?
Він волохатий і теплий.
Ходімо.
А ти міг знайти пліт без дірок?
Ти просила дерев'яний.
Не сваріться. Подивіться на нас. Ми рухаємося.
А зацініть небо. Я ще не бачила неба вночі.
Що це за яскраві крапки?
Здається, це лупа.
-Лупа? -Агась.
Штуки, що падають з волосся, коли люди шкрябають голову.
Вони летять на небо й сяють уночі.
Оце так. Лупа.
Дивіться, який гарненький вітрильник!
Це не вітрильник. Це…
Акула!
Гребіть!
Вона кружляє довкола.
Гребіть колами!
Що? Що сталося? Чого моя дупка мокра?
Це клізма?
Хапай листок і греби!
Ти викрала коалу, ненормальна личинко!
Ти заклав нас, брудне ведмежа!
-Щойно… -У нас більші проблеми!
Пробачте, що налякала. Так часто буває. Це через посмішку, так?
А я брала уроки акторства, ще працювала з мімікою.
Але це не моє.
Тож я подумала: «Не міняй своєї сутності.
Будь собою, обличчям смерті,
будь Джасінтою».
Привіт!
А це ж ти можеш убити 100 людей за 10 секунд?
Та ні.
Щонайбільше 94–95.
Та ти, мабуть, з'їла набагато більше.
Пробач. Це було недоречно.
Та ні, дуже навіть у тему. Ви втекли з парку?
Так! Звідки ти знаєш?
Тут багато втікачів. Минулого місяця був жук-гнойовик.
Дункан? Я гадав, його випустили.
Угу, у черево чайки.
Це трагедія. Я якраз була хвора.
Чому ти думаєш лише про себе?
Хтось може подумати про мене?
Лезопико, достав мене до парку, або зварю з тебе суп.
Лезопика?
Ні, він не хотів.
І ми не повернемося в парк. Ми прямуємо в хащі.
Тоді ви в правильному місці. Бо я секретна агентка!
Кривава і смертоносна. Навчена вражати хитрощами і…
Пробачте. Я лише зробила гірше.
Просто плавники замалі. Тому я й не вмію в'язати.
-Гадаю, ми можемо… -Ні!
Я справді агентка й хочу допомогти.
Розумієте, я з Н.А.С.
-Ананасу? -Ні — Н.А.С.
-Ананас? -Н.А.С.
-А, ананас. -То вже забагато. Просто Н.А.С.
-Що? -Н.А.С. — Надсекретна асоціація страшків.
Це купка чутливих тварин, яких не розуміють.
У світі кудлатих коал нас вважають монстрами.
Та не хвилюйтеся, Н.А.С. повсюди.
Якщо потрапите в біду,
просто скажіть пароль — хтось із Н.А.С. допоможе.
Який пароль?
«Я страшко, ти страшко, усі мають бути такі, потворність — це нова краса».
Що?
«Я страшко, ти страшко, усі мають бути такі,
потворність — це нова краса».
Хибна тривога.
Пароль дуже довгий.
Не хочу квапити, та ми тонемо.
Точно! Зараз врятую!
Доставлю вас на той берег, доки не зійшло сонце.
Бо тоді вилізуть страшнющі істоти.
Які саме?
Люди!
Хай вас горобці подзьобають! Що сталося?
Вони зникли.
І дивіться, що вони зробили з Лапусиком.
Ти ба!
Що ти робитимеш, тату?
Я скажу тобі, синку.
Я піду туди
й викличу Відділ боротьби.
Відділ боротьби?
-Ти не вистежиш їх сам? -Га?
Як ти вистежив вовків, що з'їли тих сиріт?
Точно. Так. Але ж вони з'їли сиріт, тож…
Ти ж казав, що та змія — найсмертоносніша істота на планеті.
Вони становлять загрозу для суспільства, і лише ти можеш їх спинити.
Будь ласка.
Пакуй пістолетик і чисті труси.
-Так! -Ура!
Вполюємо смертоносних тварин.
Після міста прямуйте до Блакитних гір.
Як чудово. Який у них відтінок?
Димчастого евкаліпта.
Небесно-синій чи…
Це гори, Найджеле! Ми їх знайдемо.
Дякую, Джасінто!
І пам'ятайте, вам завжди допоможе…
Н.А.С.
Яка ясочка!
Агов! Дивися, куди йдеш!
-Багато людей. -Може, є і хороші.
-Нас уб'ють. -Точно. Забудь про це. Ходімо.
Я б залишився,
та я спізнююся на зустріч зі справжнім світом.
Обережно!
До речі, ти не дістанешся хащ.
Кидай цю затію, поки друзів не вбили.
До зустрічі, невдахи!
От йолоп!
Але подивіться на цю милу дупку. Її зв'язали янголи.
Так, це я. Я радий повернутися.
Я переніс значну травму,
тому відчайдушно потребую звукову ванну, а тоді звичайну.
Наберіть мою лікарку Бренду, хай надішле гелікоптер.
-Тіммі, відійди від нього! -Що? Тіммі, це я — Лапусик.
Подивіться! Я Лапусик!
ПОТРІБНІ ЖИВІ ЧИ МЕРТВІ
НЕБЕЗПЕЧНІ ВИНАГОРОДА
СКАЖЕНА КОАЛА
Скажена? У мене немає сказу.
Я Лапусик! Навіщо вам ці парасольки?
Хутко! Поки не вкусив!
Я не кусатиму! Я ж ношу брекети!
-Дивіться! -У нього спазми!
Убити його!
Чисто.
-Ой! -Ти завжди така колюча?
А ти завжди такий нетямущий?
Хто знав, що близькість така болюча?
Ходімо.
Не нервуйте. Я знаю дорогу. У змій є вбудований радар.
То в кажанів.
Що ж, тоді я заблукала.
Може, спитаємо Лапусика?
Допоможіть!
-Зупиніть його! -Хапайте!
Рятуйте! Вони хочуть мене вбити.
Це істоти з плаката.
Зомбі-коала схопила скорпіона та змію!
-Назад! -Це тайпан. Вони жахливі вбивці.
-Це не так! -Так! Хапайте її!
-Що? -Отримаєш винагороду!
Що робити?
Господи, я не хочу помирати зі страшками.
Надсекретна асоціація страшків! Який пароль?
-Страшки погані… -Ні, не погані.
Ні, страшки хороші, але… Щось не так, ге?
Убити їх!
-Хутко! -Я страшко, ти страшко.
Усі мають бути такі, потворність — це нова краса!
Розчавимо їх!
Крок назад!
Що сталося з Лапусиком?
Агов?
Тут хтось є?
Ви дружні бурундуки?
Це не бурундуки.
Червоноспинні павуки. Не рухайтеся.
Їхня отрута в десять разів смертельніша за мою.
Я ще не був таким збудженим.
Зберися, Френку.
-Ви в… -Надсекретній асоціації страшків?
Так.
Оце так голочки. Це ти змія, яка…
Може вбити 100 людей за 10 секунд? Так, це я!
Геть не втомилася це чути.
Вражає. Вітаю в Н.А.С. Я Леґз Лучіано, капітанка східного узбережжя.
Я Френк! Які в тебе плани?
Їстиму чоловіка.
А потім?
Як ви знайшли нас?
Джасінта дала нам пароль.
Хороша агентка з оманливою посмішкою.
-Допоможете нам пройти містом? -Звісно.
І не хвилюйтеся. Нам усім відомо, через що ви пройшли.
Суспільство винесло нам вирок,
загнало в каналізацію. З нами ви в безпеці.
Фух!
Крім нього, він дуже гарний.
Доведеться вбити його.
Леґз, він з нами.
Гаразд.
Та якщо він вийде на світло,
я не винна.
Я не вийду. Буду з Беррі.
-Медді. -А я що сказав?
Нащо ти натравив на нас людей?
Вони гадають, що я смертельний і огидний. Що я — ви.
Тобі не можна в парк. Мабуть, будеш із Беррі.
У мене є вибір?
Так. Можеш піти нагору, щоб фани тебе забили.
Оце так заголовок буде.
Що ж, ходімо, панянки. Стейсі, Тіна К'ю, ви прикриваєте.
Ти мій перший гарний друг. Можна називати тебе Пус?
-Ні. -А витирати об тебе дупку?
-Що? -Яка гидота, Найджеле.
Навіщо таке взагалі казати?
-Я жартував! То був жарт. -Та невже?
Ми чекаємо камердинера?
Ні. Воду.
Ясно. Пробач, що?
Йой!
-Гидота! -Так!
Моє гарненьке хутро!
Так! Я лечу!
Я вмію плавати!
Ні, не вмію.
Подивіться! Я серфінгістка! Зацініть!
Уперед, Зої!
Зої, обережно. Та труба іржава.
Що це? Око? Я впевнений, що це чиєсь око.
Я проковтнув його!
Слизька луска!
-Забери своє бруднюче хутро! -Забери свої ікла!
Мене нудить.
Як чудово!
Моє хутро! Треба викликати Мартіна.
Мартіне?
Я не можу говорити. Я падаю.
Лишенько!
Он, тату!
Це Чез та Чеззі!
І розпродаж меблів для саду!
Чорт! Ми загубили їх!
Не хвилюйся, синку.
Якось я схопив комодських варанів
лише плавками з намазкою. Ми знайдемо їх.
Вони пішли.
Будьмо.
Як не соромно носити хутро.
Лапусику!
Що він робить?
НОВИНИ! СВІТ ОПЛАКУЄ ЛАПУСИКА!
ЛАПУСИКУ, МИ ЛЮБИТИМЕМО ТЕБЕ ВІЧНО
ВЕЧІР З ГАРРІ
Ти однак повернешся до мене
Я маю ризикнути…
Зворушлива пісенна данина від Філа Коллінза,
що отримав Нобелівську премію миру з Лапусиком.
Героїчна коала попрощалася зі світом через сказ,
який підхопила від дуже небезпечних смертоносних тварин,
що досі перебувають на волі.
А далі дивіться!
-Смішачок, наймиліший квока у світі. -Що?
Це моя ковдрочка. Він її вкрав!
Я знаю, де ти живеш, Смішачку! Ти покійник!
Медді, що ти робиш? Залиш його.
Зої! Катапульта!
Що таке ка…
-Бувай, Леґз. -Побачимося знизу.
Успіхів!
-Тату! -Народ, хапайтеся за мене!
Де ж вони?
Он!
От халепа!
Ми виклалися на повну, Чеззі. Може, треба…
Хакнути комп і відслідкувати машину?
Га?
-Це доставка продуктів до школи. -Ми не можемо…
Приїхати першими, якщо їхатимемо за правилами?
Так, але…
Ти найкрутіший тато у світі!
Бігом!
Що це за місце?
Не знаю, але тут нема людей.
Окрім нього, але він має кепський вигляд.
Агов, зацініть оце.
Коли чоловік любить жінку…
Що це? Що за звук?
Гадаю, він лунає з-за акваріуму.
А якщо то людина?
Люди так не співають.
Якщо вона й погана, він не знає
Це голос янгола.
Вона не здатна на лихе
Він відвернеться від кращого друга Якщо підведе її
Ті бородавки дуже милі й мають рідкісний відтінок топазу.
Привіт. Я вас не бачив.
Не стійте. Підходьте. Беріть стільці, розслабляйтеся.
Овва. Цей день стає все потворнішим.
Привіт. Я Медді, а це мої друзі — Френк, Зої, Найджел та Лапусик.
А я Даґ. Давай лапу.
Я краще відгризу її собі.
А та прекрасна істота в клітці —
дама мого серця, Дорін.
-То вона зайнята? -Привіт.
Мене вдарили! То була моя губа. Я помру?
Пробачте, що не встаємо, але ми в'язні, як бачите.
Нас закрила тут людина.
З вусами?
То була дама, але так.
Я досі відчуваю її, слину жаби!
Який жах! Мені шкода.
Люди — найжахливіші істоти на планеті.
Медді, не будь така сувора до них. Вони стараються.
Не виправдовуй їх, Даґу. Вони жахливі.
Моє око! Що ж це за день?
Медді?
Якщо ви звільните нас, ми будемо вдячні.
Медді? На хвилинку.
Коли чоловік…
Вдам адвоката колючого диявола.
Може, їх не просто так закрили нарізно?
Зої, вони люблять одне одного.
-Що ж тут поганого? -Але…
Подивися на них!
Добре, що він знайшов
Звісно, ми випустимо вас.
-Даґі! -Дорін!
Я такий самотній.
Дякую, Медді. Ми не забудемо твоєї доброти.
Якщо ми можемо якось…
Ми направляємося в хащі.
Як нам добратися до Блакитних гір?
Іди геть!
Простіше простого.
Шкільні автобуси незабаром їдуть.
Один з них має їхати в гори.
Діти будуть раді допомогти.
Вони такі милі.
Овва!
-Що то за звук? -Флейта.
Як зрозуміти, який автобус їде в гори?
Підемо за блакитним бантом.
Я схожа на прибульця.
Та ну, не так і погано.
Я схожа на монстра.
Що такого в тому банті?
Він небесно-синій з димчастим евкаліптом.
І сережки — квіти евкаліпта.
У неї аура Блакитних гір.
Найджеле, це неймовірно.
-Ходімо! -Ні!
Годі. З мене досить.
Мене викрали. На мене напали акули й павуки.
Мене облизала жаба.
Я вже два дні не бачив психолога. Я не збираюся…
Так легше.
Побачимося завтра.
Ходімо.
-Я напишу пізніше. -Добре.
Ні, я не буду десерту.
Он столик із сиром.
Це не той автобус!
Дивіться!
У мене ідея.
-Ми загубили Лапусика. -Як шкода!
Так! Нам вдалося!
От же ж!
Ні! Стій!
Привіт, дітки. Я Чез Гант. Ми шукаємо смертоносних тварин.
Кажи, де вони, або дам на горіхи!
Так набагато краще.
Агась. Диван з нього класний, а от коала така собі.
Сподіваюся, у хащах я буду такий же щасливий.
Звісно, будеш. Ми будемо з сім'ями.
А якщо ми їх не полюбимо?
Чи вони нас?
Найджел вимогливий.
Так і є.
Та й що таке сім'я?
Ніхто з нас не мав сім'ї. Ми й не знаємо, що це.
Можливо, сім'я — це ті, хто люблять тебе, хай там що.
Схоже на нас.
А тут гарно, так? Тихо.
Якийсь на диво знайомий джип несеться прямо на нас.
-Чез та Чеззі! -Що?
Нарешті! Я врятований!
Ви взяли мій кондиціонер?
Ворог прямо, тату! Знеси їх з дороги!
Не будемо перегравати, синку. В автобусі діти.
От халепа!
-Давай кермо. А ти стрибай. -Що?
Добре, що ти навчив мене водити у шість років.
Або посигналимо, щоб вони пригальмували.
Гарна ідея.
Це ж як тоді,
коли ти зістрибнув з гелікоптера на носорога.
Вмовив.
Під'їдь ближче.
Я вилажу! Їдь рівно, синку.
Ось! Я тут…
-Привіт. -Змія!
Важка публіка.
Змія!
На мені павук!
Сідайте, дітки.
Я організовую зустрічі з тваринами
й шукаю дуже небезпечних істот.
Ні, Френку.
Убійні.
Ні, ми не такі. Ми лише…
-Він почує вас. -Га?
Якщо ви думаєте допомогти цим шкідникам…
я нагадаю вам, що вони вміють.
Це була найвідоміша коала у світі, що мала 100 млн фанатів лише в Китаї.
Сто двадцять.
Мертва.
А губи рухалися.
Ті монстри вбили коалу.
Добре, що в нас ще є Смішачок.
Ні!
То де вони?
Він боїться, що ти вкусиш його.
Та я гадаю, що ти просто загубилася, так?
Певно, хочеш потрапити в хащі.
Убійна.
Дякую. Ти теж до смерті вродлива.
Успіхів.
Сподіваюся, ти знайдеш дім.
Ти подружилася з людиною.
Не всі схожі на Чеза.
А де Лапусик?
Бідолашний! Мабуть, упав із підступного…
Овва!
Чудово.
Наче хмаринка, сповнена ненависті.
Я просто… Дайте евкаліптової олії.
Вставай. Треба йти.
-Ні. -Прокинься.
Ні, Смішачку. То мої фанати. Що? Зустріч із Папою?
-Це ти. -Треба йти.
Ні!
Прошу! Хутчіш! Чез скоро буде тут.
Чудово! Я хочу додому.
Він викинув тебе.
Він тебе не забере. І в тебе буде новий дім з нашими сім'ями.
Вони полюблять нас!
Ви купка лячних тварин. Ніхто ніколи не полюбить вас.
Чому ти завжди такий злий?
Пробач.
«Як важко бути змією. Глянь на мене! Усі ненавидять мене. Ой, леле».
Бо так і є. Бо вони бачать лише вбивцю.
«Зацініть! Вона може вбити 100 людей за 10 секунд!»
Ти хотів би, щоб тебе все життя вважали потворою?
А мої булки цілодобово знімає камера.
Весь світ дивиться, як я відливаю.
Це геть інше. Тебе люблять. Твоє життя ідеальне.
Якщо в мене ідеальний вигляд, то й життя ідеальне?
-Гадаєш? -Ні, але…
Мене рятувало лише одне — моя врода.
І глянь, що ви зі мною зробили.
Я став трохи менш привабливим!
Лишенько!
Я хочу додому!
Я хочу свою ковдру.
Я хочу масаж і поспати 17 годин.
Пробач, що забрала тебе з парку.
Але клітка з ковдрою — усе одно клітка.
А тут ми можемо бути ким схочемо.
Хіба ти ніколи не хотів бути не лише красунчиком?
Не лише…
Де вони? Ти їх бачиш?
Ні. На жаль, тут забагато кущів. Ми їх не знайдемо.
Геть від мене! Геть!
Неперевершено, тату! Ти впіймав її!
Що? Упіймав?
Справді! Я впіймав її!
-Медді! -Тікайте!
Нізащо! Я завжди ненавидів твою любов до бежевого.
Народ, уперед!
Я уявляла це геть інакше.
Я зловив їх, Чеззі! Вони всі в мене. Мені справді вдалося.
Я не сумнівався!
Кого ви покличете? Чеза Ганта. Як-як? Чеза Ганта.
Так, здається, це все. Нарешті ти з'явився. Я хочу додому.
Відвали, колишній ідоле.
Колишній?
А ти, підступна зміюко…
Ні.
-Що ти з нею робиш? -Не хвилюйся.
-Ні. -Це транквілізатор.
-Не вірю, що я це скажу. -Я заберу тебе назад.
Я по…
Я…
Та кажи вже, Лапусику!
-Ні. -Я страшко, ти страшко.
Усі мають бути такі, потворність — це нова краса!
-Чеззі! -Круто, тату! Ти легенда!
Стривайте. Ви тасманійські дияволи?
Так. Це мої кореші — Люцифер і Вельзевул. А я Дейв.
А чому ви не в Тасманії?
Ми у відпустці. Та раді допомогти страшкам.
Ні, я не для себе просив. Я прославився вродою.
Ну звісно. А я французький пудель.
-Усе гаразд, красуне? -Так, дякую, Дейве.
Було залегко. Хлопці, звільніть інших.
Мої цибулинки!
Допоможи, синку! Кинь мотузку! На мене напали люті хижаки!
Це як тоді, коли ти вилізав…
Кинь кляту мотузку!
Тягни, Чеззі!
-Дякую, пане Люцифере. -Неперевершено.
А ви не жартуєте.
Раз плюнути. Ну все, валимо.
Ходімо, поки Вузькопикий не покликав на допомогу.
Дякую, Лапусику. Ти врятував мене.
Не згадуй про це. Навіть словом. І не обнімай мене.
Знаєш, що це означає? Ти мене не ненавидиш.
Я Козеріг. Я всіх ненавиджу.
Ми можемо вже піти?
Щойно знайду приватний літак, накиваю п'ятами.
Тату, піднімайся! Вони тікають!
Я не можу. Мені треба відпочити. Я спраглий. Де вода?
Ми все випили, але тримай це.
-Що це? -Моя сеча.
Це з твоєї розповіді про відстеження левів.
-Що? -Ти йшов десять днів без води і їжі.
І ти лежав у гної, аби леви не винюхали тебе.
Може, варто так зробити. І…
Я не відстежував левів!
І носорогів, вовків чи навіть посилки онлайн!
Ти ж виріс у хащах.
Ні, Чеззі.
Я виріс над магазином білизни своєї тітки…
у Тампі, Флорида.
А що сталося з твоїм голосом?
Це мій голос. Мій справжній голос.
Ясно? Розумієш, сину, у дитинстві мене часто ображали діти.
А тоді одного дня
я побачив на ТБ, як один австралієць бився з крокодилом.
І його голос був таким крутим.
Нічого собі! Небезпека!
Тож я почав говорити, як він,
і раптом перестав бути дурненьким Чарлі Гантінґтоном.
Я став Чезом Гантом, розумієш?
Легендою хащ.
Люди поважали мене.
Я відростив вуса.
Переїхав сюди й вигадав купу всього.
Значить, маму…
Не проковтнув гігантський пітон.
Вона втекла з ландшафтним архітектором Бредом.
А те, що ти розказуєш у шоу про цих поганих тварин?
Ти теж це вигадав?
Ні. Це все насправді.
Ці істоти злі. Я радий, що ми відловлюємо їх.
Тепер я це розумію, але…
Це мій шанс компенсувати всю брехню,
стати твоїм героєм. Я більше не підведу тебе!
Ми закінчимо розпочате й байдуже, як важко нам буде.
Подивимося у вічі небезпеці. І смерті. Питимемо сечу.
Не знаю, тату.
Може, підемо додому й пограємо у відеоігри?
Я зберу армію, якщо треба!
Але я впіймаю тих монстрів і покажу світу справжнього себе —
дужого напівавстралійця!
Може, спочатку штани вдягнеш?
Ці печери тягнуться під горами.
Щойно доберетеся до хащ, про вас подбає Н.А.С.
Я страшко, ти страшко, усі мають бути такі.
Не хвилюйтеся. Вони п'ють лише теплу кров.
Фух!
Пробач, друже. Не подумав.
Ні, Владе! Злізь із його шиї! Поганий кажан!
Ми проведемо вас повз отару, але ви маєте триматися нас.
Я не прикидатимуся гнойовим жуком.
Хто казав щось про жука?
Не виходить! Я не схожий на купу…
Тепер схожий.
Усі зараз схиблені на отруті. Діти хочуть усе смертельне.
Коли ми з Деірдре приєдналися до асоціації,
страшки пишалися собою.
А тепер беруть популярних. Я чула, що качкодзьоба приєднали.
Я гарний? Страшний? Качка? Бобер? Просто…
Мені важко знайти готовий одяг. Ховайтеся!
Ненавиджу цю роботу.
Я Чез Гант.
Я відслідковую смертоносних тварин: змію, скорпіона, павука та ящірку.
Хто зі мною?
Вам у сусідні двері.
Я Чез Гант.
Я відслідковую смертоносних тварин: змію, скорпіона, павука і ящірку.
Хто зі мною?
Так!
Ой!
Правда, всесвіт неймовірний?
Я відчуваю себе таким малим і незначним.
Ми справді малі та незначні.
Може, я бог?
Хіба те скупчення не схоже на мене?
Я сумую за Джекі.
Вона була б у захваті від виду.
Заспіваєш нам, Медді? Як співала тобі мама, коли ти була яйцем?
Спи, дитинча
Ніч прийшла
І колискову завела
Всі печалі сном укрий
А завтра буде день новий
Зорі у небі мерехтять
Ніжну пісню шепотять
У снах, як вітер, ти літай
Туди, де моря й неба край
Як гарно.
Мабуть, приємно пам'ятати маму.
Ти нічого не пам'ятаєш про свою?
Ні. Її збила машина одразу після мого народження.
Мені шкода.
Мені теж.
Але тоді мене почали доглядати багато хороших людей.
Навіть Чез. Хай він телепень і психопат,
та, не знаю, поводився нормально.
З тобою, можливо. Не зі мною.
Зрозумій мене правильно, ти таки надзвичайно смертоносна.
-Що? -Я просто сказав.
Ти не розумієш.
Чез був першим, кого я побачила, коли народилася.
Я гадала, що це не просто так. Я гадала, що він дбає про мене.
А він бачив лише ще одного монстра для свого шоу.
Але це все в минулому.
На нас чекає цілковито нове життя,
про яке ми могли лише мріяти.
Я починаю думати, що ти не така й погана.
Дякую, Пусе.
Ти теж.
То ми тепер друзі?
Ну, ми ж подорожуємо.
Ти бачила мене без манікюру й педикюру.
Це було б логічно.
Дивися!
Лупа падає.
Що ти зробиш, коли ми опинимося там?
Збудую клуб, щоб ми всі зустрічалися.
Забудь. Я знайду дівчину.
-А ти, Пусе? Що робитимеш? -Я і не знаю.
Це вперше в житті я не в центрі уваги.
Просто прагну щирих розмов,
трохи йоги, може, медитації.
Щоб скинути з себе маску штучної слави, краси та…
Красені!
Ясно. Ти хочеш піти туди чи радше побігти.
Чекай! Пусе!
Ти нічого не забув?
Лишенько! От я йолоп.
Я знала, ти просто не…
Ти жартуєш?
І все? Ти йдеш?
Чудово! Полотном дорога!
Як добре, що він пішов, так? Він якийсь причепа, правда?
Та ні.
Ні, точно причепа.
Він не визнає, та сумуватиме за мною.
Тобто за нами. Сумуватиме за нами.
Це нормально, якщо ти сумуєш за ним.
Жартуєш?
Ви знали, що він сумчастий? Навіть не ведмідь. Сміх та й годі!
Ходімо шукати ті гори.
Майже прийшли.
Я це відчуваю.
І запах є.
Пахне…
домом.
Дивіться! Гори, про які казала Джекі!
Вони такі великі.
І гористі.
Темно-теракотового кольору.
То чого ми чекаємо?
Останній — смертоносна, огидна й отруйна істота!
Ура!
Овва! Оце так пісок. Справжній пісок хащ.
І скелі не пластикові.
Шикарно.
Дивіться! Вітальний комітет.
Вони такі схожі на нас.
Пробач, друже, сезон спарювання закінчився вчора.
Вони знають, що ми з міста?
Ви чудово все прикрасили. Кольори такі органічні та текстурні.
Тепер знають.
Молодець, Найджеле. Ти відлякав привітальний комітет.
Гадаю, це був не Найджел.
Ховаємося в камінні!
Френку! Найджеле!
Сюди!
Де Медді?
Усім розосередитися.
Вони потрібні мені живими. Стріляємо дротиками з транквілізаторами.
Не соромся, синку. Виходь.
Медді?
Хапай їх!
Ні!
Упіймав!
Татку!
Ти тремтиш.
Як і я.
Молодець, синку. Ти впіймав її.
Ти природній мисливець.
Але…
Цього разу тебе ніхто не врятує.
-Поїхали! -Так!
Принаймні ми спробували, так?
Ні!
Ні, стривайте!
Поверніть їх!
Допоможіть!
Прошу!
Ми маємо піти за ними.
Ні. Там занадто страшно.
Але ж ви наші сім'ї.
Через вас ми прийшли сюди.
Пробач, серденько, але жоден з нас ще не виходив звідси.
То зараз саме час!
Так! Інакше ми розірвемо вас на шматки та перетворимо на взуття!
-Лапусик? -На поганеньке взуття.
На дешеве і бридке!
Так, я з тобою говорю, коричнева зміюко! Не відвертайтеся від…
Вони відвернулися. Так, пішли собі.
Треба було мовчати, так?
Що ти тут робиш? Чому ти не з іншими коалами?
Та трохи не склалося.
Я уявляв усе геть інакше.
Ми подружки, але ти бачив, скільки вона з'їла?
То не хутро, а жир. Треба випхати її з дерева.
Скажи правду. Коали трохи поверхневі?
Мені там не місце.
Власне, таке враження, що моє місце — лише з тобою.
Справді?
Так. Скажи, це якась маячня?
Та й взагалі, я залишив тебе на дві хвилини,
а ти дозволила їм попастися. Що…
Знаю. Не можна було приводити їх сюди.
Що нам робити?
Повернути їх, звісно ж.
Удвох?
Чому б ні? Ми ж Н.А.С.
-Ананас? -Ні, Н.А.С.
Надсекретна асоціація страшків?
Ну, не знаю. Може, час змінити назву?
Як тобі Незрівнянна асоціація солоденьких?
Схоже на Н.А.С.
Пусе!
-О ні. Стривай. -Ось так?
Точно, так.
-Ні, можливо, якщо ти… -А так?
Ти мене трохи душиш.
Добре.
А тепер повернімо друзів.
І пам'ятай, якщо питатимуть,
ми каскадери в «Скаженому Максі», хочемо зробити зачіску й макіяж.
Ми не можемо взяти її.
Звісно, можемо. Просто позичимо.
Та й хлопці люблять мене.
Заціни!
Відійдіть! Я розіб'ю скло.
Прочитай наліпку.
«Олкс енмалзен». То що?
Що за…
-Медді! -Де вони взяли цю круту тачку?
Не треба було вчити його водити.
Покінчимо з цим.
-Як я дістануся до них? -Спробуй це.
Філе!
Бери кермо, синку. Зараз побачиш справжнього героя.
Усе гаразд, ти не мусиш.
-Хапайте їх! -Еге-гей!
-Вона грається? -Схоже, це змії та драбини.
Ой!
Витягнемо вас з коробки.
Як? Вона закрита.
Хто кермує?
На вигляд безпечно.
Треба забрати ключ у Чеза.
Медді, стривай!
Пробач нас.
-За що? -Що забрали тебе від сім'ї.
Ви не забрали мене від сім'ї.
Ви повернули мене до неї. Ви моя сім'я.
-Усі ви. -Що всі ми? Що я пропустив?
-Я вас люблю. -Як приємно.
І я більше вас не залишу.
Залишила!
Оце так порятунок. Відійдіть. Я звільню нас.
Не вийде. Воно «олкс енмалзен».
Дивися, Найджел стає бежевим.
ЗЛАМНЕ СКЛО
Кепсько. Руки вислизають.
Шкіра на руках занадто м'яка.
Зробиш із мене опудало!
Дякую, М.
-Давайте, уперед! -Стрибайте!
-Уперед! Швидше! -Хутчіш!
-Який байк! -Дивіться!
Як розвернути цю штуку?
За ними!
Він наздоганяє!
Ну все. Годі грати за правилами.
Тату, це базука.
Я зберігав її на твій день народження, але в нас нагальна потреба.
Обережно!
Тату, припини! Прошу!
Я роблю це для тебе, Чеззі!
Ближче.
Попалися.
Здоров. Гарний день для такого.
Плащоносні ящірки, скорпіони, атакуємо!
-Дивіться! -Це вони. Вони тут.
Ви прийшли.
Сім'я завжди допомагає одне одному.
Тобі ніхто не казав? Та й набридає лежати цілий день.
О ні! Це Скайлар. Що вони тут роблять?
«…гілка трісне». А вона: «У мене хоч бліх нема».
А я: «Та невже!» І… Стривайте.
Це точно не вродини Кіши. Хай там як…
Я її пожаліла. Вона була хорошою,
тоді ми подружилися, але… Це так гидко!
Я була модним консультантом.
Заряджаємо! Лише вперед!
Оце так танцівник!
Неначе боротьба справжня. Змирися!
Це він забрав мого брата. Я всюди впізнаю ту волохату губу.
Колесо з лайна повертається.
Це за Дункана.
Викладайтеся на повну!
Один, два, три!
-Ти ба! -О ні!
Фух!
Ми в безпеці, але попереду підступна скеля.
Гальма!
-Геть не у формі. -Пусе!
Я почав поважати хом'яків!
-Зістрибуй! -Не можу!
-Стрибай! -Не можу.
Стрибай!
Упіймала!
Чеззі! Ти в безпеці.
Чеззі?
Татку!
Тримайся, синку. Я йду.
Просто…
Швидко! Підкладіть щось.
Стелло!
Не чіпай мого сина, монстре!
Я найсмертоносніша змія на планеті. Одна краплина отрути може вбити сотню.
Але я не монстр.
Татку!
Пробач мене, синку. Я гадав, що втратив тебе!
Усе добре. У нас усе буде чудово.
Нам вдалося, М. Ми врятували його.
Ти скинула вагу?
М?
Вона порожня! Моя подруга — сама шкірка! Вона розтанула зсередини!
Пусе, це моя стара шкіра!
Я тут!
Овва!
Вона це постійно робить.
Моторошно, якщо хочеш мою думку.
Медді, ти гарна.
Дякую, Пусе.
Вона завжди була гарною. Просто ти не помічав.
-Йой. -Ти колеш його око.
-Я в його вусі. -Ти мене душиш.
Схоже, я вкусив його.
-Ось так. -Це було дивно.
-Пробач. -Та нічого. Цей тиждень дивний.
Дякую.
Будь ласка.
І що робитимемо?
Підемо додому.
І де наш дім?
Може, спитаємо їх?
Що сталося з Патичкою?
Не знаю. Вона зламалася.
Дивіться! Це Даґ і Дорін!
Привіт! Вам вдалося! Молодці.
Так!
-Хто вони? -Наші дітки.
Коли ви встигли?
Даґ такий.
-Це Брейден, Гайден, Джайден, Кайлі… -Вони такі милі!
Що? Ні! Не на мене!
…Террі, Тіффані, Теммі, Чеві, Двейн…
Даґу!
Голова Надсекретна асоціація страшків хоче особисто привітати вас.
-Голова? -Звісно!
Хто, на вашу думку, сказав агентам наглядати за вами?
Привіт, малючки.
Джекі!
Але ми бачили, як тебе забрали.
Та ну!
Я ж голова міжнародної рятувальної команди.
У мене було кілька розумних ідей втечі.
То ти весь час наглядала за нами?
Саме так і роблять мами, сонечку.
Жаб'яча слина шкодить моєму хутру. Чи ні?
Жаб'яча слина покращує моє хутро? Хтось досліджував?
А тепер ходімо додому.
Ідіть геть!
Ми дякуємо корінним народам Австралії
та цінуємо їхній міцний зв'язок з країною, знаннями та історіями.
Засвідчуємо шанування Старійшинам,
споконвічним власникам і хранителям цих земель.
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська