Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
SOM AL 2003
COM SE SAP?
- Bé, doncs… - Gràcies per convidar-nos, Debbie.
Adeu.
- Ets terrible jugant a pòquer. - Sí.
Però soc bo en altres coses.
Ai, ara ho he entès.
ARRACADA INNECESSÀRIA
No m'ho puc creure, és genial. Tens una casa comprada.
Ah, sí.
Vaig estalviar per a l'entrada durant força temps.
Vaig reservar els diners fent molts números.
És fantàstic.
Quan m'arruïni la vida, puc venir a viure aquí?
- Fet! - Perfecte!
- I quants llibres! - Sí, llegeixo molt.
Sí? Fantàstic. Jo algun dia seré un escriptor famós.
- Vull ser-ho. - Què? Doncs segur que ho seràs.
Com has arribat a ser tan genial?
Saps que no et cal dir això?
- Ens enrotllarem igualment. - Genial!
T'enviaré els meus relats curts demà al matí.
Molt bé.
Crec que t'agradaran.
- D'acord, però ara calla. - Ja paro, perdó.
- He escrit 23 relats curts, de fet. - Per l'amor de Déu, prou.
20 ANYS DESPRÉS
Bon dia.
Per molts anys, persona més jove.
Què? Tenim la mateixa edat.
No per a una dona.
Per a una dona, ja soc una anciana,
però a tu encara et consideraran sexy als 70,
encara que estiguis tot arrugat i calb.
- Així que felicitats. - Ho admeto, està molt bé.
Tinc el millor regal possible.
M'has comprat un Porsche? Un 356?
No, el 911 en lila, oi?
Vols cafè?
Sí, gràcies.
Escolta, et truco després.
Sé que em vas dir que no et cal res,
però tens plantes d'espècies?
Què?
Plantes d'espècies? És igual, te'n portaré.
Les poses a la finestra i tens alfàbrega o menta
per quan en vulguis cuinar, menjar, o ensumar.
Debbie, per favor no entris terra a casa meva. T'ho demano si us plau.
Quina sorpresa, escoltes The Cars als matins.
Matí, migdia i nit.
Per cert, quan sigui a casa teva, si vols portar algú
i vols que us deixi sols, puc fer-ho, i…
- Ara això és incòmode. - Si ja t'he vist despullat.
- I mai deixa de ser estrany. - Molt.
Gràcies, crec que em puc controlar durant una setmana.
Qui sap, potser tu coneixes algú aquí.
Haurem de fer una festassa tenint tots sexe.
- Ecs? - Sí, perdona, ha sigut desagradable.
En tot cas, cap possibilitat que conegui algú.
Com ja saps, el meu cor és de pedra dura i freda.
Que bé que no ho estiguis dramatitzant.
Estic orgullós de tu per estar tranquil·la deixant en Jack una setmana.
No estic tranquil·la, tinc un atac de pànic, és el meu bebè.
Mai l'he deixat tant de temps. S'ha despertat la criatura.
- Bon dia. M'ho puc menjar? - Bon dia.
- Sí, no té gluten. Saluda en Peter. - Ei, Peter.
- Ei, què passa Pen-Jack? - Què?
Idees per a noms guais. No?
No, no li ha agradat.
- Hauràs de tornar a fer pluja d'idees. - Mira'l, no és un bebè.
Estarà bé.
No l'estàs deixant amb un bol de menjar i una joguina.
Hi haurà la Scarlet. Vols la meva opinió?
Només dient això, ja sé exactament quina és.
No és el meu fill, però crec que li anirà bé la separació.
Consells de criança d'un home
que va matar el seu peix en un incendi causat per fumar herba.
Mira, hi ha pares sobreprotectors, pares que aplanen el camí,
i tu ets d'embolicar el nen amb film de plàstic.
L'emboliques amb tanta força… Que l'estàs ofegant!
Entenc la metàfora, gràcies.
No et fa il·lusió ser a la mateixa ciutat tota una setmana?
Quan va ser l'última vegada?
No ho sé, el 2008? Quan vas marxar de Los Angeles per por dels terratrèmols.
Ei, el terratrèmol de Chino Hills va ser molt greu.
Sé que has d'anar a treballar i et vull donar el regal.
- Estava netejant un calaix… - Tu neteges?
A vegades netejo les coses.
I mira què vaig trobar!
- Sé que no t'agraden els records. - Sí, són els "cords" que menys m'agraden.
Espera, aquí tens el teu regal.
Mira.
Ho vaig guardar la nit que et vas quedar a dormir
perquè pensava que seria un record al nostre casament.
- Així d'estúpida era als vint anys. - No eres estúpida.
Una mica.
La millor part de la nit va ser quedar-me tots els teus diners!
Això va ser la millor?
Va eclipsar el sexe perquè vas fugir el dia següent.
- Però et vaig trucar després. - Sí.
Em vas trucar per dir-me que no podies sortir amb mi
ni amb ningú, perquè eres…
"Un imbècil de merda inescrutable"?
Em va sortir l'escriptor de dins, és una expressió maca.
I després jo soc la dramàtica.
Vint anys d'amistat, vint anys. T'ho pots creure?
Has tingut la millora amiga de tot el món.
El mateix dic.
Que passis bon aniversari.
Ho faré. Ets genial.
Ens veiem d'aquí uns dies.
Ei.
Pensava que xerraries amb la Debbie tot el dia.
- Sí, ja ho sé, perdona. - De què parlàveu?
- De coses. - "Coses"?
O sigui que la teva millor amiga, que és una dona que no conec,
et truca pel teu aniversari i parleu tanta estona?
No és "una dona", és la Debbie.
Evidentment no estic gelosa, només cal mirar-me, però és estrany.
Becca?
Si us agradeu tant, per què no esteu junts?
La Debbie i jo? Doncs perquè no.
- Perquè no què? - Ella és…
Ella.
I jo soc jo.
Anem cap a la feina? L'Uber ja és aquí.
Estàs molt guapa.
Avui, al Brownstone Club, no els diguis que és el meu aniversari.
En faran un gran massa, i vull una nit de només tu i jo.
Peter…
Sí?
Què passa després d'això?
Després de sopar? Doncs a mi m'agrada el seu flam.
No, vull dir entre nosaltres.
Fa sis mesos que estem junts,
i tinc la sensació que no ens coneixem massa.
- No sé gaires coses de tu. - Sí que en saps.
Què vols saber? Soc un llibre obert.
Si estic perdent el temps amb tu, vull saber-ho, d'acord?
Defineix 'perdent'.
Ho acabes de fer tu.
Per molts anys.
No. Au, va.
- S'ha acabat, Peter. - És…
I s'ha quedat el cotxe.
- Has agafat els antihistamínics? - Fet.
- I l'esprai nasal? - Fet.
Molt bé, ja podem marxar!
Bon dia, família!
A les marietes els va de perles, aquí al jardí.
- I a vosaltres també, que vagi bé! - El mateix et dic, Zen.
Us espero aquí!
O potser allà.
Vaig parlar amb la mare de l'Alexander
sobre dur unes postres alternatives a la festa per les teves al·lèrgies.
- No te n'oblidis. - Què dius, quina vergonya.
Encara et portes amb en Wade? Hola, Wade!
- Mama. - Què?
- Què? És alumne meu. - A veure, no ets mestra.
Treballo aquí. Espera, el dinar.
Abans sempre estàveu junts,
i venia a dormir a casa.
T'ho poso a la bossa. No es va fer pipí al sofà, un cop?
Mama!
Què? És veritat.
- Ei, guapa. - Ostres, hola.
Vols cafè horrible de la meva oficina?
- Tinc això. - D'acord.
- Però sí, és clar. - Som-hi.
- Ja has fet la maleta? - Sí, ja la tinc.
He de dir que me n'alegro molt que per fi facis unes vacances.
Què? No me'n vaig de vacances, ja t'ho he explicat!
He d'acabar aquesta formació aquest any
per optar a la plaça superior de comptable al Districte Escolar Regional.
M'encanta quan dius un munt de paraules encisadores.
És que necessito els diners.
El medicament per a l'èczema del Jack només m'entra a l'assegurança
durant sis mesos més, després…
- Costa mil dòlars? - Sí!
Mil dòlars al mes, coi. Així que res de vacances.
D'acord.
Però espero que a Nova York,
trobis moments per fer alguna cosa per a tu mateixa.
Potser pots prendre un bany. Relaxa't.
És el que m'agrada fer quan viatjo,
banyar-me i no sentir les meves criatures cridant "Tinc gana!"
Sempre tenen gana?
- Mai els dono menjar, així que… - Mai?
Per què no pot venir en Jimmy a cuidar en Jack?
És època d'escalada, hi ha de ser.
Ets massa bona amb ell.
Si el meu ex fos un escalador que es passa deu mesos l'any
viatjant pel món amb una noia guapa de 33 anys plena de tatuatges…
Has estat mirant el seu Instagram?
Pensaves que no miraria l'Instagram de la nòvia d'en Jimmy?
A què estem jugant? No seria jo, si no ho fes.
No passa res. Li va bé a ell, i a mi també.
I a en Jack li encanta la Scarlet.
Espero que en treguis el que vols, d'aquest viatge.
- Sí. - I el que necessites.
Gradua't, troba un home, torna a casa,
i fes nova aquella cuina tan antiga que tens.
També és hora d'escalar-te el cabell, però no fer-te serrell.
El serrell és per a una emergència.
Realment tens totes les respostes.
Som amigues.
Evidentment, tinc crítiques detallades de totes les teves decisions.
I solucions per a totes.
Així que si te'n vas a Manhattan i caces un guaperes,
t'aconsello una manicura.
Potser depila't, arregla't una mica, saps?
Depilar-me?
Ah, depilar-me.
- Depilar-te. - Això sí que no passarà.
Li ho suplico, senyor! Si us plau, no em faci mal!
No, no jutgis això. Ho torno a fer.
D'acord.
Li ho suplico, senyor. No em faci mal.
Què tal?
- Increïble. - Hola, Scarlet.
- Ei, Deb. - Què feu?
- Doncs tinc un càsting. - Què?
Sí! Per a una sèrie sobre un assassí ambientada als anys vint.
Faria de criada a qui escanya el protagonista.
Us ho puc ensenyar? A veure.
Li ho suplico, senyor! Si us plau, no em faci mal .
M'estaven escanyant, s'entén? Què tal?
Sincerament?
És perfecte.
- Segur que no m'agafen, mai m'agafen. - No se sap mai.
Escolta, vas rebre els meus correus
sobre què fer amb en Jack mentre soc fora?
- Sí, tot controlat. Oi, Jack? - Sí.
Deb, me n'alegro molt per tu.
És molt guai i inspirador això de ser comptable, o el que sigui.
És curiós que siguis de números, pensava que t'agradaven els llibres.
Per què no et dediques a alguna cosa amb llibres?
Aquest grau és pràctic, que és el que cal com a mare soltera.
És clar. Tràgic.
Hi sortim perdent.
"Perdent."
Ja sabem que s'ha acabat el període de consultoria amb tu.
Però volíem més temps per coneixe't millor.
Però si ja em coneixeu molt bé.
Hem passat molt temps junts els últims sis mesos.
És veritat, i ha sigut…
- Ha sigut fantàstic. - Sí.
Però ens preguntem què passa després d'això?
Després, jo segueixo endavant.
Em sap molt de greu.
Queda't aquí.
Necessitem un director de màrqueting, i has de ser tu.
- Sí! - Em sap greu.
No és una opció ara mateix.
- No us ho prengueu malament. - No, no passa res…
Les coses són així.
No sé si em caus bé, ara.
La cosa es posa lletja.
Sabia que es posaria lletja.
Ja pots eliminar el meu contacte del teu telèfon.
- No el tinc al telèfon. - Doncs guarda'l i després esborra'l.
- Perdona, no volia dir… - No passa res.
Escolta, Peter, si això està passant de veritat,
i clarament està passant, només vull dir que espero que trobis el que busques.
PER MOLTS ANYS! DELS TEUS AMICS A LA JUNTA DE L'EDIFICI
Per molts anys, noi.
- M'estàs mirant molt. - Ja ho sé, és que…
Et trobaré molt a faltar.
Mama, fa la tira que vols anar a fer això.
No em passarà res.
Li ho suplico, senyor, no em faci mal!
- M'han donat el paper. - Què?
Sí, t'ho pots creure?
- Que bé! - Sí! Me'n vaig a Vancouver avui.
I seré allà dues setmanes perquè només dic una frase,
però el meu personatge surt de fons en un munt d'escenes importants… Ostres.
Mare meva, però què em passava pel cap.
He vingut corrent a donar-vos la notícia perquè us estimo moltíssim,
i m'he oblidat que havia de cuidar en Jack perquè soc una estúpida egoista.
No!
Ara què faré?
Què farem?
NO VINC A NOVA YORK. LA SCARLET M'HA FALLAT
No passa res, és igual.
No sembla que sigui igual, sembla sorollós.
Acabaré la formació l'any que ve. No la tornen a fer fins llavors.
Se't veu desanimada.
No passa res, soc adulta.
Una gran part de ser adult és estar desanimat.
Molt sovint.
Quines ganes de fer-me gran.
Sí, i per això has de vigilar i anar amb compte sempre.
PETER VIDEOTRUCADA
- No l'agafes? - No, intentarà deixar-me diners.
- No ho saps. - Sí que ho sé.
- Hola, Peter. - No li vull deixar diners.
- És el que he dit. - Truco perquè he comprat un vol, Jacket.
- Vols passar uns dies junts? - Si us plau, prou noms.
- Què? - Tens raó.
No se m'ha acudit cap nom bo, ja hi pensarem.
- Hola, Debbie! - Què?
I llogaré un cotxe,
perquè la carraca que deus tenir no la vull ni tocar.
- Què? - Has dit "Què?" moltes vegades,
i sones una mica estúpida.
És que no ho entenc.
Vinc a Los Angeles una setmana a cuidar en Jack.
- Tu et pots quedar aquí sola. - Peter, què dius.
No pots deixar-ho tot per venir a fer de cangur.
Tens una feina i una vida.
Bé, vida no ho sé, però tens una feina.
Tinc uns dies lliures entre clients, així que cap problema.
No és tan divertit com passar uns dies junts,
però és el que et cal.
Peter, cuidar en Jack és molta feina.
És al·lèrgic a mil coses, pren un munt de medicaments,
i no té gaires amics ara mateix.
- Deixa'm ajudar-te. T'ho dec. - M'ho deus?
Sí. On era jo, quan va néixer en Jack?
Era a Londres, ajudant un banc espanyol a obrir una branca a Europa de l'Est.
Quan va morir la meva mare, vas venir en cotxe des de Los Angeles
fins a Ohio per l'enterrament.
I m'has recollit, no un, sinó dos cops al centre de desintoxicació.
Ja ho sé, soc molt bona amiga,
però no he fet cap d'aquestes coses esperant res a canvi.
És clar que no, perquè no ets un monstre.
Necessites ajuda, i vinc a ajudar-te.
I ja està.
D'acord.
No li passarà res, oi?
Sí, només és una setmana.
Només una setmana.
Estic abraçant uns pantalons.
Mama, va! Farem tard!
- Necessites ajuda? - No. Tinc un sistema.
- És la meva manera. - D'acord.
Saps que ara fan unes maletetes de quatre rodes
que ni les has d'empènyer. En diuen "rodadores".
- Ah, sí? - Sí.
- Què? - Lavandes mentre estàs de vacances?
- El que tu vulguis, Zen. - D'acord, perfecte. Bon viatge.
Gràcies!
Bon viatge, que arribis bé.
Cap parada inesperada…
Sí!
Et trobaré a faltar. Et trucaré cada dia.
- D'acord? - Molt bé.
Bon viatge, que arribis bé…
- T'estimo! - Adeu, mama!
Espero que estiguis bé.
PORTES 40 - 48B
Alicia!
Aquí el tenim.
Mira-la! Estàs fantàstica!
Estàs igual!
Ja ho sé. Fa por, eh?
- Sí! - Sí.
El vols? He pensat que et caldria.
- Fas bona cara. - Gràcies.
Encara tens tot allò de ser alt, mandíbula angular, pestanyes llargues.
Hi ha gent que li agrada.
- Mai m'ha cridat, però bé. - Ja.
Però és molt amable per part teva venir fins aquí a cuidar en Jack.
No em costa res.
Just he acabat amb uns clients, i és un projecte curt, no?
Em dedico a això. Arribo, arreglo coses, tot flors i violes.
Tinc males notícies. Els nens no són flors i violes.
- Segur que no? - En absolut.
Ja ho veurem.
Aquelles dues són les meves filles.
Molt bé. Semblen un amor.
Mira, en Jack.
Crec que me'n sortiré.
Què passa, Jackie Gleason?
Qui o què és això?
No? D'acord. Doncs escampem la boira.
La boira s'escampa?
No n'estic del tot segur, la veritat.
- Vols conduir? - No.
- Pots conduir el Porsche. - No vull.
Era aquest o un Lamborghini. O prefereixes un Lotus?
- Què? - D'acord.
El proper cop agafaré un Lotus, i el pots conduir.
Què és un Lotus?
La mama no suporta els descapotables. Diu que es tomben massa fàcilment.
També són una passada, això compensa el tombar-se.
Et puc fer una pregunta?
Aquells nois d'abans que passaven de tu, de què va, això?
Mira, jo també he tingut tretze anys.
I sé que ara soc bastant guai,
però amb tretze anys, tenia la nou del coll gran, un tall de casquet,
i una còpia desgastada d'El vigilant en el camp de sègol.
A més, no tenia pare.
Em va abandonar quan tenia tretze anys,
i va morir tres anys després, begut en una cuneta.
Caminava pel costat de la carretera, i patapam.
Mare meva.
Així que, sigui el que sigui, m'ho pots explicar.
- Dona'm els detalls, Frère Jacques. - Aquest ni l'entenc.
Hi estic treballant, d'acord?
És per l'hoquei.
D'acord.
En Wade i jo érem amics, i anàvem a patinar junts.
Però ara ell és a l'equip i jo no. Així que va amb l'Evan, de l'equip.
I ja no queda mai amb mi.
Espera, jugues a hoquei? La Debbie no m'ho havia dit.
Sí.
No puc jugar a bàsquet per al·lèrgia al gimnàs,
ni a beisbol, per al·lèrgia a la gespa.
Però per què no pots ser a l'equip amb en Wade i el seu amic furtiu.
Espera, perdona.
Potser no és furtiu, però té cara de fura.
Saps?
Per què no pots jugar amb l'equip?
Soc massa petit, la mama diu que és perillós.
No em puc creure que ta mare no me n'hagi dit res.
M'ho explica tot.
I tu, li expliques tot?
És clar.
Mai he entès per què la Debbie
va comprar una casa al pendent d'un turó.
Ja.
Suposo que t'hi acabes acostumant.
No, sempre és un pal.
Qui vivia abans aquí, una alpaca?
Sí! Ei, Jack.
Tu ets el tio que es quedarà amb en Jack.
- Encantat. - Em dic Zen.
Sí, com el budisme.
Soc el veí del costat,
i visc de renda perquè vaig vendre l'empresa.
- Molt bé. - Faig surf al matí,
i passo el dia al jardí de la Debbie.
- I el teu jardí? - El meu?
No me n'encarrego jo, tinc un noi contractat. És allà.
- Ei! - Sí!
És la bomba.
És de Spokane.
Molt bé, doncs un plaer coneixe't.
Igualment.
- D'acord. - Adeu, Zen.
Doncs vinga, seguim!
- No sabies res d'en Zen? - No.
Llavors tot allò que tu i la mama us ho expliqueu tot…
Sí, però no… Això són coses dels grans.
Ostres.
S'ha passat tota la nit fent això?
Ta mare està boja.
Ho sé perfectament.
Vinga, doncs…
Ei! He arribat, soc a Brooklyn.
Sou a casa? Heu vist els pòstits?
- Sí, és difícil no veure'ls, Deb. - Perfecte.
El més important és donar-li l'esmorzar,
preparar-li el dinar, i recollir les pastilles anant a l'escola.
D'acord…
I l'altra cosa més important és la llista de les al·lèrgies.
És al costat de la cafetera. Perdó!
Plastificada, molt bé. I aquesta diu "urgent".
Sí. No he etiquetat la mantega sense fruits secs,
- Però hi és, és a… - No sé què és això.
Jack, has començat el treball d'història?
- L'he començat. - No ha fet res.
Li has de recordar, Peter. Ha de triar un tema.
Està fent la guerra Hispano-americana, que és contra Espanya, crec.
- No n'estic segura. - Escolta, Deb, en Jack està bé.
Mare meva, hi ha tanta gent aquí. És de bojos.
Pensarem alguna cosa per sopar.
No hi heu de pensar perquè us he deixat sopar.
Obre el congelador.
També diu "urgent".
- A en Jack li encanten. - Podria comprar sopar, saps?
Peter, sé que tens molts diners,
però no vull que li compris menjar a domicili i coses cares.
D'acord, els deures i després això congelat per sopar.
M'oblido de dir-te una altra cosa. M'he oblidat del que m'oblido.
Debbie, para.
Respira.
Mira al teu voltant.
Exacte, gaudeix-ho.
- Truca'ns després. - Sí.
- Ets al·lèrgic al menjar mexicà? - No.
Som-hi.
Perdó, disculpeu.
Perdona, pujo a casa del Peter Coleman.
Saps que ara fan maletes de quatre rodes?
Es diuen "rodadores".
D'acord, doncs…
Gràcies.
Mare meva.
És preciós.
Que bé.
Què?
Per colors? De veritat?
Déu meu, Peter.
On són els agafadors? Com s'obre, això?
Què és això?
Que trist.
Peter.
Encara tenen etiquetes.
25 dòlars per un got? Déu meu.
Peter, que puguis fer-ho no vol dir que sigui bona idea.
D'acord, què fem?
Jo tinc deures que hauria de fer.
Però acabo d'arribar!
La nit és nostra! És la nostra oportunitat!
Estem "oportunitzant"!
- Aquesta paraula no existeix. - Ara sí!
Podem mirar una pel·lícula.
Ja, no.
Tenim tres comandaments. A veure?
Aquest controla la tele i comprova que el DVD estigui apagat.
Aquest controla el so, és tot volum.
Aquest controla la tele per cable, per comprovar que la wifi funcioni.
I aquest també és el receptor.
Però se suposa que no he de mirar la tele mentre menjo.
I mai abans de fer els deures.
Pobra criatura.
Si hagués sabut el que passava en aquesta casa,
hauria vingut molt abans.
Gràcies.
La mama sempre diu que ets una mica irresponsable.
I que "pedra movedissa no posa molsa", que no sé què vol dir.
Ah, sí?
Sí, i també que ets un desastre amb les dones.
Com és, ta mare!
Però jo m'alegro que siguis aquí, ets molt de tranquis.
Relaxat.
Espera. Para-ho tot. Aquesta pel·lícula és la que mirarem.
- Alien? - Sí, l'has vista?
No, és de por?
És terrorífica.
Guai!
No, així no.
Per què fa tant fred?
Calefacció…
Calefacció.
- Hola. - Perdona, no et sento.
Només has d'apuntar al sensor.
Ostres, moltes gràcies.
Hola, em dic Debbie.
Espera, ets la Debbie? En Peter parla molt de tu!
Suposo que soc jo, sí. Tu qui ets?
Em dic Minka, i ara em fa una mica de vergonya.
Pensava que hi hauria en Peter, i no porto res sota això.
- Ja m'ho ha semblat. - Sí, em sento idiota.
Tranquil·la.
Tots hem trucat a la porta amb poca roba per…
Així que tu i en Peter…
Abans estàvem junts.
Vam tallar al cap de sis mesos, i va començar a sortir amb una tal Becca.
Però analitzant les seves xarxes, he deduït que han tallat,
i he pensat que podia venir i…
- Així és com s'ha de seure aquí. - Per cert, on és en Peter?
És a casa meva a Los Angeles, i jo seré aquí uns dies.
Encantador. Et convido a prendre alguna cosa.
Sense segones intencions.
No et preguntaré per què en Peter està tan emocionalment malmès.
M'encantaria, però demà tinc classe i m'he de llevar d'hora.
Estic fent una formació. Potser un altre dia.
Sí, i tant.
Et portaré al Brownstone Club, on ens vam conèixer amb en Peter.
Tens molt bon estil.
M'agrades.
M'encanta aquest rotllo senzill sexy de mare de generació X.
Gràcies.
Sortiràs amb la Minka?
M'ha dit si volia anar a prendre alguna cosa.
- Quin glamur! - Què esteu fent, vosaltres?
Què hem fet? Res especial.
El tens per aquí? Vol parlar amb mi?
De fet, ara està fent els deures.
Ah, això està bé.
Per cert, ¿saps que hi ha un home i la seva ratlla del cul
tot el llarg del dia al teu jardí?
Sí, és en Zen.
Passa molt temps allà, perquè fa molt bona feina al jardí,
així que el deixo al seu aire.
No t'havia parlat d'en Zen?
No, t'havies oblidat de comentar que hi ha un home vivint al teu jardí.
Peter, moltes gràcies, el teu pis és fantàstic.
- És còmode, i… - De veritat?
No, realment no. Està molt buit.
Sembla que t'hagin entrat a robar.
Doncs el que m'han robat ho han portat aquí, tu ho tens tot.
Totes les que coses que són, han sigut, o seran estan aquí.
Ah, sí? Doncs tu no tens ni una foto ni una decoració.
No tinc decoracions. No les compro. Estan prohibides.
Per cert, els teus llibres estan ordenats per colors, i és…
Sabia que Nova York t'havia canviat, però això m'ha impactat.
Ha sigut el decorador.
No em puc creure que diguis això en veu alta.
I no tens records de Los Angeles?
No, ja saps què en penso, dels "cords".
Et puc fer una pregunta?
No vull tafanejar, però què va passar amb la Minka?
Sembla el teu tipus, és molt fina i brillant.
No és una llúdria.
- Què va passar? - No ho sé.
Ja em coneixes, devia ficar la pota.
Au, va.
Que consti en acta que soc un desastre amb les dones.
Es podria dir que "pedra movedissa no posa molsa".
Què?
Que sàpigues que el teu fill és un bocamoll.
Aviat sabré tot el que hagis dit mai de mi.
A veure, no volia dir això.
- Bé, sí. Vaig dir això. - Ja.
- Però crec que no em va entendre bé. - Ja és tard, allà.
Hauries d'anar a dormir.
I jo tinc una llista quilomètrica de coses a fer
que m'ha donat una persona boja.
I ara et diu bona nit, i també a en Jack. Ja et veuré per l'internet.
- Et trobaré jo a tu. - Bona nit.
Adeu.
I què? T'ha marcat de per vida?
A qui li importa? És brutal! Ma mare no me l'hauria deixat veure.
Faig cara de ser ta mare?
Per l'amor de Déu, no pot…
"Peter."
"Moltes."
"Gràcies."
"De."
"Debò."
"No em malcriïs el nen."
Ja.
DEBBIE. HE ANAT A LA LICORERIA I T'HE COMPRAT ALCOHOL.
OBRE'L QUAN ACABIS LA FORMACIÓ. P.
Oh, que maco.
És al·lèrgic als fruits secs,
llegums, ametlles, festucs, anacards, pacanes, macadàmies,
avellanes, nous, nous del Brasil, cocos.
Mantega de gira-sol.
No és un fruit sec. Molt bé.
Vinga. Taronges, no són a la llista.
I ara necessito un ganivet.
Ei, ostres!
Hola, tio!
Hola.
- Bé. - Què fas?
Només… He de…
Hòstia.
Jack?
Vinga, som-hi.
Per què serveix això, a part de tenir un geni?
Per purgar les cavitats nasals.
Quin fàstic.
Has fet el dinar?
- L'estic fent. - I l'esmorzar?
No has fet l'esmorzar, oi? D'acord.
- Pancakes sense gluten per tu. - Gràcies!
Gràcies.
- En puc demanar un? - No.
- Mira la llista. - No.
- No soc al·lèrgic al cafè. - No et deixaré beure cafè. Centrem-nos.
Els pots de netí, les carmanyoles per dinar,
els esmorzars, les pel·lícules infantils, no són el meu fort.
No soc bo en això.
Però no passa res, perquè soc aquí per tu.
I la meva feina és molt senzilla.
És ensenyar-te a explicar una història a altres persones sobre tu mateix
que sigui millor que la història que t'expliques a tu mateix.
Les històries que ens expliquem són molt limitadores.
- No et segueixo, què vols dir? - Un exemple.
Algú que coneixem, la teva mare.
- D'acord. - És la persona més llesta que conec.
Quan ens vam conèixer, era extremadament ambiciosa.
Volia ser editora, o alguna cosa així, però amb el temps
va començar a creure's que havia de ser pràctica i sensata,
i aquesta és la història que s'explicava a ella mateixa.
"Sigues responsable."
I aquesta no és la teva història?
- Estem parlant de mi? - Sempre respons amb una pregunta?
I tu sempre respons amb una altra pregunta?
De veritat vas marxar a Nova York pels terratrèmols?
- Ma mare no s'ho creu. - No ens despistem, d'acord?
Quan faig una renovació d'imatge, m'agrada fer un realineament global.
D'acord?
I això és un gest cap al món, en el teu cas, en Wade i el Cara Fura…
L'Evan, de què pots oferir.
Avui, pots oferir això.
- Entrades pel partit dels Kings? - No són només entrades.
Són per a una llotja de luxe.
Això no és comprar la seva amistat?
Aquí entra en joc la renovació.
Canviarem la paraula 'comprar' per 'incentivitzar'.
Això no existeix.
A la meva feina, ens inventem les paraules que ens calen.
Això és una mica "sospi".
Ho vas entenent, exacte. "Sospi."
- Mira el meu cafè "sospi". - Tinc moltes ganes de beure'n.
Recorda que et recolliré després de classe.
- Que anirem al partit dels Kings. - Sí, d'acord.
Tenim la llotja privada, i pots convidar qui vulguis.
- Perquè és la llotja de luxe. - D'acord, fins després.
Ens veiem després al partit dels Kings.
- Sí, serà genial! Som-hi! - Sí, amb molts dolços i gelat!
- Cafè? - Pagues tu?
Sí, podem comprar un d'aquells cafès amb mantega?
Fa mímica.
Sí, en fa.
- Caram, ho fas bé. - He estat practicant.
Hola, bon dia.
Hola.
M'encanta estrenar material escolar.
L'olor de llapis nous, no és fantàstica?
Saps que no et cal prendre apunts? Està tot en línia.
- Sí, però si ho escric, em queda… - Hola a tothom.
Benvinguts a Estadística en Models de Risc.
Tenim molt temari, així que comencem.
Començarem repassant tipus de problemes i mètodes de modelització,
incloent aprenentatge supervisat i no supervisat.
Ens han donat molta informació.
- Creus que podríem compartir apunts…? - Hola!
Mare meva, quina classe més avorrida.
NOVA AMIGA MINKA
Ei, hola.
- Com ha anat la primera classe? - Ha estat bé.
Vam dir de prendre alguna cosa, et ve de gust?
- Sí, i tant. - Genial!
Estic a prop, et vinc a buscar. Fins ara! Adeu!
En aquesta classe de literatura, prepareu-vos per llegir molt.
Abordarem grans novel·les, parlo de les gruixudes.
Em refereixo a totxos de veritat.
En aquesta classe, Anna Karènina és un fulletó.
Vaig créixer llegint Uris, i Clavell, i Michener.
Haley! No ens deixem Alex Haley.
Mai he superat l'emoció de llegir un llibre enorme amb lletres minúscules.
Sí!
No, perdoneu.
Autobiografia de Malxom X, d'Alex Haley, quants l'heu llegit?
Aixequeu la mà…
Hola, senyoreta Motxilla! Som-hi?
- Què ràpida. - Que maca, la uni.
Oi?
Personalment, soc al·lèrgica a estudiar.
Després del Màster en Càlcul Diferencial, vaig pensar "Prou!", saps?
Segueix-me.
Has dit càlcul diferencial?
Quin riure, has creuat tota la pista.
No és culpa meva que se m'hagi descordat el patí!
Mira això!
- Tio, gominoles. - M'encanten, són les meves preferides!
- Crec que aquesta és de canyella picant. - Ah, sí?
Has provat un caramel de canyella?
- Sí. - M'encanten les de canyella picant!
És molt picant. És igual, no m'agraden.
Res d'això és a la llista d'al·lèrgies, així que en pots menjar.
Vinga, a posar-se les botes, però sense fruits secs.
- Crec que és pega dolça. - Per què no em parlen?
- Donuts! - Ja ho faran.
No et preocupis, vinga.
Agafa una samarreta, posem-nos l'uniforme. Força, Kings!
Necessito una beguda.
Sí, anem a prendre alguna cosa.
- Tinc molta set. - Sí!
Molt bé.
Un moment, tothom va molt elegant.
Sí, has de ser algú o conèixer algú, i jo compleixo les dues.
I alhora cap de les dues, per això soc genial.
Crec que no hi encaixo, aquí.
Evidentment, però vas amb mi. Som-hi.
Gràcies, Petra.
Per cert, no cal que parlem d'en Peter.
D'acord, molt bé.
- El tenia al principi. - Ostres!
- Just el tenia… - Nois, heu vist aquesta última jugada?
Ha sigut una passada, no? Que "sospi"!
- O com dirien al nord, que "sospi", coi! - De què parla?
- Cal ser conscient de… - Molt bé.
Manhattan per a vostè.
I el Jardí Gloriós per a vostè.
- Que aprofiti. - Gràcies.
- M'ho he de beure o regar-ho? - Com us vau conèixer tu i en Peter?
Ara és el moment que no parlem d'en Peter? D'acord.
És ara, sí.
En resum, ens vam enrotllar un cop, ell va marxar, i ens vam fer amics.
I et vas casar amb algú altre.
Jimmy, l'escalador.
I és graciós, perquè en aquell moment semblava l'opció segura.
Volia estar amb mi de veritat.
Però, al final, ell volia tenir grans aventures,
i les meves són llegir llibres i ser mare.
Ens vam adonar que necessitava algú que volgués ser al seu costat
i no podia ser jo.
I la teva vida amorosa ara?
Una mica com vent en un prat descobert,
o passos en un àtic buit,
o allò, què són…?
Plantes rodadores creuant una ciutat fantasma.
Una cosa així.
D'acord, ens hi hem de posar.
Doncs bona sort, estic desentrenada.
Aquell home el conec, el del corbatí, és professor a la meva uni.
- L'home amb qui està assegut és… - Déu meu.
Sí, és fuego.
No, i tant, és en Theo Martin.
És l'editor de Duncan Press.
Publiquen la millor ficció contemporània.
Ja, jo només escolto biografies de famosos.
La primera de Rob Lowe és la meva preferida.
En Theo Martin és molt famós.
I també està bo, i assegut amb algú que coneixes.
- És molt atractiu, és veritat. - Vinga.
On vas?
Oh, d'acord. Porto la meva planta, doncs.
- És així. Ambiciós. - Hola! Perdoneu que us molestem.
Us hem vist des d'allà i…
Espera, tu eres a la meva classe.
- T'has acostat i he dit… - Sí, era jo.
No oblido mai una faldilla texana.
Ostres, que interessant tot. Em dic Minka, ella és la Debbie. I tu?
- En Theo Martin, de Duncan Press. - Sí.
T'he reconegut. He llegit tots els llibres de Duncan Press.
- Bé, no tots, no pot ser. - Sí pot ser.
Molt bé, un llibre de 870 pàgines sobre un vaixell pirata al Pacífic Sud?
L'horitzó de Hobart? El vaig llegir en dos dies. Ha!
Molt bé. Novel·la d'espies a Creta.
Oceà de mentides, una de les millors!
Vaig passant una setmana dient "Eímai katáskopos!"
En grec vol dir 'soc espia'.
- 'Soc espia'. - És clar.
D'acord, ja ho sé.
No vas llegir el de la conca de pols, perquè no l'ha llegit ningú.
On canta la serp. El vaig comprar quan va sortir.
Vas ser tu? Diria que només vam vendre aquella còpia.
Vaig ser jo! El vaig comprar.
- Doncs això. - Quantes verdures.
Sí, és de bojos.
Fins i tot he pensat si em calia una salsa per tanta verdura.
- Ha sigut un plaer coneixe-us. - Sí, igualment.
Em dones el teu telèfon?
A vegades tinc proves d'edició per regalar, fins i tot signades.
M'encantaria.
Mare meva.
Té, apunta el teu número.
- Ja està. - Molt bé. Ciao, nois.
- Anem cap allà. - Ciao.
Que fort, li agrades!
- No li agrado. - Què dius.
- Només era amable. - Au, va!
Estava clar que li agrades.
No, dona.
És bufó que t'agradi la gent de lletres, i que tu i en Peter llegiu llibres.
És adorable.
Sí, sempre hem tingut això en comú.
Som dos clàssics amants dels llibres.
Sí, és clar.
I també va escriure aquell llibre.
- Quin llibre? - Una novel·la, enorme.
Què? No.
Com que què? Sí
No m'ho crec.
Que sí, va escriure un llibrot.
El té en un sobre al forn.
El vaig trobar quan intentava fer brownies keto, que no recomano.
Un dos sobre deu. Porten carbassó.
En Peter volia ser escriptor, però ho va deixar en venir aquí.
- Ja no escriu. - Excepte pel fet que…
sí que escriu.
Obre'l.
El noi, de P. Coleman. Peter!
Ostres, ets molt bona detectiu.
Un moment.
En Peter ha escrit tota una novel·la i no me n'ha dit res?
L'has de llegir. Jo no ho he fet, perquè és un llibre.
No, no la puc llegir.
Si volgués que la llegís, m'ho hauria dit. Ens ho expliquem tot.
A veure, està clar que no.
Sí que ho fem.
D'acord.
Exacte, és això. Ens ho expliquem tot.
"Tot."
Això és només un petit entrebanc, d'acord?
Passa sovint al principi d'un projecte.
Hem de donar-li una volta.
- Seguirem la mateixa estratègia… - No vull parlar.
Em sap greu.
Ha anat fatal.
La meva resolució de problemes és…
Suposo que pertany més aviat al món empresarial.
Gràcies per les entrades, m'ha agradat el partit.
Estàs sent educat.
No és bo.
Bona nit.
EL NOI
Ei.
Hola! Com va?
Bé.
- Molt bé. - Espera, passa res?
- És tard, allà. - No.
Però sones amb eco, ets a la banyera?
No, jo no em faig banys.
Ni tan sols els entenc.
És clar. Tu i jo ens ho expliquem tot, oi?
- No. - Què?
He dut en Jack a un partit d'hoquei sense preguntar-te,
amb en Wade i l'Evan.
Has aconseguit que quedin amb ell?
Sí. I ha menjat pizza.
Era sense gluten, però igualment pizza.
- D'acord, Peter… - No he acabat.
No ens menjarem els teus plats congelats, Debbie. Fan fàstic.
D'acord, gràcies per tanta honestedat.
Ja ho he tret tot, ja està.
No cal que em facis un informe, em fio de tu.
- Ah, sí? - En general.
- I tu et fies de mi, no? - És clar.
I si em volguessis explicar alguna cosa, podries fer-ho, no?
- Explicar-te el què? - Doncs…
- No ho sé, algun projecte especial? - Vols saber els meus projectes?
- Vull dir, em pots explicar el que sigui. - És el que faig, sempre.
Jo també. Sinceritat total.
- Sempre. - Sempre.
Hi ha sis elements clau que hem de tenir en compte
per decidir quin model de risc…
Segur que en Peter voldria que fessis això?
Ho estic fent per ell.
Ja és aquí.
Està tan content de veure't. És tan adorable que fa fàstic.
- Hola. - Hola, Minka.
Moltíssimes gràcies per venir.
Tranquil·la, em quedava de pas.
Et volia donar aquest manuscrit.
I te'l volia donar com abans millor perquè marxo de Nova York aviat.
- És un llibre teu? L'has escrit tu? - No, no l'he escrit jo.
D'acord.
És que quan algú em dona un manuscrit directament
aproximadament un 100 % de les vegades és alguna animalada.
A més, no puc acceptar propostes si no són d'un agent o un editor.
Doncs perfecte perquè ella és l'editora.
L'ha "editorat".
Ah, sí?
Sí.
Soc "editoradora", però soc autònoma.
I he llegit un munt de manuscrits, i aquest és molt especial.
Es titula El noi.
Tracta sobre un noi de tretze anys. El seu pare mor d'una embòlia,
i, per un gir del destí, li surt al·lèrgia a ell mateix.
Si es toca la pell, se li enceta. Sé que sona tràgic.
Però és màgic i…
M'emociono perquè tinc un fill de tretze anys, i ell…
- De veritat? - Sí.
Jo també.
Max.
El meu es diu Jack.
Ostres…
Doncs sí.
- Bé, ara estic divorciat. - Jo també.
Aprecio la teva passió, Debbie.
Intentaré llegir-lo com abans millor.
I si pogués ser realment aviat, jo marxo aquest cap de setmana.
- Hi ha un termini? - No, no volia dir això.
- No passa res. - Ets molt important i especial.
No volia dir això, prometo que val la pena.
D'acord. Tinc ganes de llegir-lo.
- Gràcies. Ets… - De res.
Ja saps què ets.
M'agrada pensar que sí.
- D'acord. - Molt bé.
- Li acabo de donar el llibre a en Theo? - Sí.
I quan li diràs a en Peter?
En Peter, és clar.
Coneixes The Cars?
El grup de música, The Cars?
- És el que sempre poses. - Sí.
Vols saber per què?
Era el grup preferit del meu pare.
I llavors ell va marxar.
Com vaig dir, i ja saps, la va palmar.
Durant un temps, no vaig escoltar gens The Cars. No podia.
Era massa dur, i em feia pensar en les merdes…
Les coses que havia perdut.
I un dia, els vaig sentir a la ràdio.
Les seves cançons encara eren amb mi, encara que ell no hi fos.
Sempre hi seran.
Mira, tens uns bons pares,
i vius en una caseta maca en una muntanya, com un xalet d'esquí.
Però ho entenc, tens les teves merdes, com tothom, la vida és dura.
A vegades et clava un cop de puny.
I jo no tinc la meva vida sota control.
Volia ser un gran novel·lista americà, i trobar algú amb qui compartir la vida.
I ara soc un paio solitari, amb un cabell magnífic,
que diu a altra gent qui han de ser, tot i que no tinc clar qui soc jo.
Tinc una idea.
- Si us plau, no més renovació d'imatge. - No, a la merda.
Passarem a l'acció.
Has de jugar a hoquei amb l'equip.
- On hi ha l'Evan i en Wade, sí. - Què?
Sí. Si en tens ganes, tens el meu permís.
No perquè hagis de ser amic d'aquells imbècils.
Que segur que són macos.
Em deixaràs apuntar-me a l'equip i entrenar?
Sí.
Li diràs a la mama?
Crec que millor que li diguem quan torni.
Gràcies.
- Ves a aprendre coses. - Sí.
Fins després, Jumpin' Jack Flash.
- No. - No? D'acord.
Com va? Sembles esgotat.
Sí, ahir la vaig cagar,
i no he dormit aquesta nit, però avui he fet una cosa bona.
Crec.
Això de ser un referent home adult que canvia vides
és una mica més complicat del que pensava.
Crec que només l'havies de mantenir viu.
Per aprovar l'examen,
heu de poder descriure models de sèries temporals específics,
incloent models d'allisatge exponencial, autoregressius,
i heterocedàstics condicionals autoregressius.
- Podries agafar la trucada fora? - Sí, perdoneu.
No ho he entès. Què ha dit l'assistent?
Ha dit que pugi i em reuneixi amb en Theo.
Gràcies per venir, no tinc ni idea de què dir-li.
És difícil dir res quan et somriu amb aquell somriure.
Oi? Aquell somriure.
Ja hi som, és Duncan Press.
- Te'n sortiràs! Quina emoció. - D'acord!
Ostres.
Bon dia.
Hola, venia per en Theo Martin?
Perdó.
Que maco.
Ostres, mira aquestes portades.
Ja ets aquí, benvinguda. Hola, Minka.
Theo.
- Debbie. - Hola.
Perdona per fer-te venir de cop i volta.
Però aquest llibre promet molt.
Ja te l'has llegit sencer? Són un fotimer de pàgines.
La meva assistent l'ha llegit, li ha vist potencial,
me l'ha passat, i hi estic d'acord.
Entenc per què vas plorar, també m'ha caigut alguna llàgrima.
El pare, oi?
Sobretot, sí.
Mira, hi estic molt interessat.
M'agradaria parlar amb l'autor tan aviat com pugui.
L'autor. Escolta, he begut molt cafè, venint cap aquí.
He de fer un riu.
Sí, és clar.
- Al fons del passadís. - D'acord.
- És una bogeria! - Tens raó, aquest lloc és tan antiquat.
Ensumo morts.
No! Què estic fent? M'he tornat boja.
M'agrada ajudar els amics,
però normalment això vol dir recollir les bessones de l'Alicia.
- He de trucar a en Peter i parar-ho. - No.
No?
Tu creus en el llibre d'en Peter, per què no tirar endavant?
Simplement…
Sí! Te'n sortiràs!
Som-hi.
No, però he de fer pipí de veritat.
Theo, m'agradaria parlar dels següents passos.
I tant. Et va bé sopar avui?
Sí.
Sí, i tant.
Perfecte.
- És l'entrenador? - Sí.
Tu queda't aquí, deixa'm fer a mi.
- Digues hola al teu entrenador. - Hola.
- Algun es teu? - Sí, és aquell.
El Cara Fura… L'Evan.
- Sí. - Sí, és… Sí.
- Així, Jack! Vas bé! - Preparat?
Molt bé! És el meu nano.
És aquell, és el meu nano.
He pensat que el millor era negre, perquè tu ets hivern càlid.
No necessito roba nova.
Em sento fatal.
Estic a punt de dir a l'editor literari més famós d'Estats Units
que li vaig donar un manuscrit que potser vol publicar,
però segurament no pot.
I per què en Peter no em respon?
Si no parles amb ell abans de la cita amb en Theo…
No és una cita.
Deixa'm gaudir això.
Ni tan sols em puc quedar fins tard, demà tinc un examen.
- Emprova't un vestit. - Estic preocupada per en Peter i en Jack.
- On són? - Emprova-te'n un!
Si us plau.
Ets el més ràpid de tots amb diferència.
Ja tenim nom, Jack Gebrat, perquè el gel és teu!
- Ei, companys! Tot bé? - Com va?
Tot molt bé, tio.
M'encanta!
Tindràs fills algun dia?
Què? No ho sé.
Hauria?
No ho fas del tot malament.
Ets una mica estrany, però no terrible.
No soc terrible?
No.
Hauria d'anar a fer els deures.
Fins després.
Per mi?
Sí. Va, fes un descans.
No necessito un descans,
no soc a la feina.
Ja ho sé.
- D'acord. - Molt bé.
Vinga.
Saps, pensava que no et queia bé.
Per què? Perquè m'he portat fatal amb tu?
Sí, per això.
Em sap greu.
Crec que he estat estressat per ser responsable d'una persona.
No havia cuidat mai ni una planta d'espècies, fins ara.
Home, és que poden ser tan difícils com una criatura.
Sí, tinc una sàlvia
al costat del pati, que un dia em va tenir despert fins a les 3.
Jo en dic "còlic de planta".
Així que t'entenc.
Ja m'entens.
- És el mateix. - Sí.
De fet, crec que ara començo a sortir-me'n.
Que guai, tio.
I em sap greu no haver sigut tan amable com hauria.
Perquè crec que la Debbie té molta sort de tenir-te aquí ajudant.
No, qui té sort soc jo.
Perquè ella és…
Fantàstica, saps?
Sí, realment ho és.
Fa molt temps que som amics.
Bé, no tant temps com ella i jo.
- No, és clar, no… - En anys.
I tant. Mira.
Tu i la Debbie teniu la vostra relació, que és diferent de la nostra.
- La vostra. Sí. - Exacte.
Tu ets el seu amic.
Jo soc el seu veí, i amant a estones, saps?
- Què has dit? - Saps què?
Segurament no te n'has adonat perquè sou només amics,
però tio, està bastant bona.
Sí.
Ja sé que és massa guapa per mi, però tinc un pla.
D'acord? La meva idea és
anar apareixent a la seva vida, saps?
I potser, així, canvia d'opinió respecte a mi.
M'entens?
I, mentrestant, m'està bé ser amics amb dret a alguna cosa més.
M'encanta com comença el llibre.
És fantàstic, oi?
Em va recordar Mentre agonitzo.
Faulkner? De veritat?
Jo pensava més aviat en Franzen.
- És veritat. Les dinàmiques familiars? - Sí.
La veritat és que has trobat una joia.
Crec que sí.
El llibre que més he llegit és La casa de l'alegria.
Edith Wharton. La seva crítica social no s'aprecia prou, és mordaç.
- T'agraden les seves obres? - És clar!
Si no t'agrada l'Edie W., és que no has llegit l'Edie W.
I ploro a llàgrima viva cada cop que mor la Lily Bart.
Sí! I el pobre Lawrence arriba el dia següent per demanar-li matrimoni.
És una mica tard, noi.
Em vaig prendre tot el xarop de dormir i estic supermorta.
Em sap greu, però he mort, mon ami.
Però estava preciosa en fer-ho.
Saps què va dir Walt Whitman sobre el pont de Brooklyn?
No, digues.
Va dir:
"És la millor medicina i la més efectiva de la qual la meva ànima ha gaudit mai."
És una bona cita.
Però aquest és el pont de Manhattan.
Una bona cita, però!
- Ja ho sabia. - Sí, no ho dubtava.
- Però volia veure si tu ho sabies. - És clar.
Clarament, ets molt llest.
- Crec que això va bé. - Era una prova!
L'he superat?
Sí.
Doncs parlaré amb l'autor sobre el manuscrit.
Perfecte.
- Sí, t'ho anava a… - Sí.
Doncs…
Ara no recordo si…
T'has pres un caputxino al restaurant?
Sí. L'has demanat tu per mi.
Vaja.
Sí.
Ara és el moment en què…
- És ara, oi? - Crec que sí.
- Molt bé. - Doncs… Sí.
Doncs molt bé.
Que xulo. Airbnb?
Sí.
Sempre tenen tan poca personalitat, oi?
- Sí. - Au, va. Qui…
- Qui ordenaria els llibres per color? - Això vaig dir jo!
No tinc gaire menjar, però sí que tinc xampany.
I com va dir algú savi, res és bo en massa quantitat,
però massa xampany és la mesura justa.
Mark Twain, oi?
Sí! Devia ser un borratxo.
Això he sentit dir.
Faig els honors?
Si us plau.
Si insisteixes.
Qui lluitava a la guerra Hispano-americana?
Els espanyols i els americans.
Estàs bé?
Sí.
- Aquestes vistes són… - Són horroroses, ja ho sé.
No es pot aguantar, són terribles.
- Que puc…? - Sí.
- Les finestres. - Finestres?
- Sí. - Cortines, cert.
- Deuen anar amb algun comandament… - Sí, no sé…
- Sí. - Aquest aparell és complicat.
Tranquil·la, deu ser prou senzill.
No, això ja em va passar. Ho has d'apuntar al sensor.
- No en tinc ni idea. - S'hauria de veure?
Ja.
A veure, si faig…
Ah, és això.
Ets un geni.
Gràcies.
CÀMERA DE CASA ACTIVADA
De veritat, has d'aprendre a fer servir paraules.
Acabo de recordar
que he de fer una cosa ara mateix.
No serà gens divertit,
així que hi aniré sense tu.
Pensava trucar l'Alicia perquè vingui a cuidar-te.
El que tu diguis.
Ets la millor persona del món. Te'n dec una.
No em costa res.
Avui cuina la Mimi i, últimament, només fa receptes estranyes de TikTok.
- No tot pot anar a la fregidora d'aire. - Ja.
- Portes colònia? - No.
- M'he menjat una espelma. - No és veritat.
No ho és.
Gràcies, de veritat.
Què li poso?
M'encantaria prendre un Macallan.
Doble.
Però com que ja no bec, una aigua amb gas.
Amb gel en un vas, si us plau.
Hola.
Vanessa Morton.
Peter Coleman.
No m'ho podia creure, quan has trucat.
Qui hauria dit que tindries el mateix número?
- No l'he canviat justament per això. - Ah, sí?
Quant temps feia, ara?
Vint anys.
I tot i així, jo en tinc trenta. Que estrany.
Increïble.
I què hi fas, per aquí?
- Recordes la Debbie? - És clar.
He vingut a fer de cangur al seu fill.
Tu? La pedra movedissa?
Doncs…
Tens fills?
- No. - No?
Ni fills ni marit.
DEBBIE T'HE ESTAT TRUCANT. QUÈ PASSA?
Saps, hi ha molt soroll aquí.
De fet, hi ha molt silenci.
Estava pensant… Si vols, visc aquí al costat.
Sí que volia.
Vull dir, mira'm.
M'he posat el tratge, he anat al bar.
He tingut un moment amb una dona.
I he intentat ser aquell home, saps?
Però aquell home… On s'ha ficat, aquell home?
No ho sé, però fa molt bona olor.
Gràcies.
- Com de sàlvia. - Amb un toc de roure.
- No ho havia notat. - Hi és.
Et puc explicar una cosa?
Una cosa que crec que mai he dit a ningú.
Immediatament. Si us plau.
La nit que la Debbie i jo vam passar junts,
després li vaig dir que s'allunyés de mi perquè…
I després…
Em vaig adonar que pensava molt en ella.
La volia trucar per veure si ella…
Però uns dies després la veig veure amb en Jimmy al cinema BevCon.
Ostres, el BevCon. Hi he vist totes les pel·lícules.
Jo hi vaig veure La caça de l'Octubre Roig vuit cops.
Total, quan els vaig veure,
es notava.
Així que ho vaig deixar córrer.
Llavors, em va recollir al centre de desintoxicació el segon cop.
I jo havia estat fent teràpia, saps?
I quan em va recollir, estava fent honestedat total,
i li volia explicar el meus sentiments per ella.
Però encara estava casada.
No tenien el nen, i ell era sempre fora.
- Estava fent això de l'escalada. - Com ho has fet?
Escalada.
Escalava muntanyes.
Doncs sembla que estigui pescant.
Total, que pujo al cotxe, i…
em diu que està embarassada.
I per això vas marxar?
No.
No, va ser pels terratrèmols. Em fan por.
És clar, els terratrèmols.
Li has de dir.
- No, és massa tard. - A veure, no te'n recordes?
- Jo era en aquella partida de pòquer. - Sí.
Vas jugar fatal, però et vas arriscar. On és aquell home?
Aquell home és…
Va beure massa, i va deixar d'escriure.
I té una sola amiga, que viu a l'altra banda del país.
Però sobretot, ha sortit amb mil dones
i mai dura més de sis mesos.
Per què? Perquè és un imbècil de merda inescrutable.
No, és perquè ha estat amb les persones equivocades.
Deixa d'explicar-te aquesta història.
Peter!
Tota la teva vida t'ha portat fins aquí.
No perdis ni un segon.
Mare meva, me n'he pres deu.
Estic alterada, he d'anar a fer bici o alguna cosa.
Què faràs?
Tot el dia treballant, entre palla remugant,
per estar sota el mateix sostre que tu.
Passo l'estona assegut,
assaborint un vermut.
L'única cosa que em falta ets tu.
Merda! Quina hora és?
- Oh no, faig tard a l'avaluació. - El què?
L'avaluació de com ha quedat un llibre que estic editant.
Podràs marxar sol, oi? Genial.
Esmorzar.
Panses!
Que dolent.
Però no terrible.
Ei!
Em sap greu que no vam poder parlar ahir.
Només…
Volia donar-te les gràcies un altre cop.
Ja sé que no t'agrada la gratitud, i que et digui "gràcies" et molesta,
però gràcies a tu, he passat una setmana fantàstica.
No sé com et podré tornar el favor,
ho hauré d'intentar tota la vida.
Truca'm quan vulguis, o ens veiem aviat.
Ostres, ens veiem aviat. Molt bé.
No.
Quant costen les tres?
POSA-HI UNA FOTO MACA
Hola.
- L'has agafat! - Sí l'he agafat.
Sé que és el teu últim dia,
no et vull monopolitzar abans que tornis a casa,
però volia parlar amb tu d'un tema important.
Una proposició, més o menys.
- Si et va bé fer un cafè? - Sí, i tant.
Brownstone Club?
Genial.
Proposició?
Ja.
Què? Què passa?
Res, és només que no sé res d'en Peter.
Ens hem escrit amb en Jack, però no amb en Peter.
No em vinguis amb això. Mira tot el que has fet.
En pocs dies, t'has tret un grau molt avorrit, però útil, suposo,
has publicat el llibre d'en Peter, i t'has fet amiga d'una millennial cuqui.
I en Theo, la cirereta sexy del pastís.
Tens raó. És només que se'm fa estrany quan no sé res d'ell.
Oblida en Peter!
Theo! Estàs quedant amb ell, ara.
No tenim temps de comprar-te un vestit.
No, hi aniré com a Debbie, avui. La Debbie de sempre.
Fa estona que busco la jaqueta texana.
- L'has vista? - Difícil de dir.
No la sé diferenciar de la resta de texà barat
i roba de cambrai escampada per l'habitació.
I saps que ara fan aquestes que es diuen rodadores, oi?
- Hi ha alguna cosa aquí sota. - Què és?
Drogues? Porno? Què?
Ostres.
Ha escrit un altre llibre?
Està fet tot un escriptoret.
No és un llibre.
No ho hauríem d'obrir.
Sí, jo respecto la intimitat de la gent.
Exacte. Com deia la meva mare borratxa: "No et fiquis on no et demanen".
Aparcament de luxe. Som-hi.
No vols…?
Les proves comencen d'aquí a quinze minuts.
Ja.
Què passa després d'això?
Després de l'entrenament? Podem comprar un granissat, m'agraden.
A mi també.
No, vull dir entre tu, jo i la mama.
Doncs jo torno a Nova York, i…
Però suposem que això no passa.
Sembla que fem un bon equip, els tres.
- Ja. - Aquí a Los Angeles, a casa nostra.
No sé com decidiu aquestes coses, però se m'ha acudit això.
Jo tampoc sé com decidim aquestes coses.
I aquesta cara?
Sembla que hagis notat un terratrèmol.
Hauria d'anar tirant, tinc les proves per l'equip.
- Fins ara! - Sí.
En Peter no suporta els records.
Quantes fotos teves.
I postals que li he enviat?
El partit dels Dodgers!
Això ho vaig trobar a Texas.
Que maco.
Espera.
Ostres. Ell també la va guardar?
Mare meva.
Això ho explica tot, per què no es va enamorar de mi.
Hi havia d'haver algun motiu, no podia ser per mi.
Jo soc la millor.
Tu també l'estimes?
Jo…
Crec que em sento…
D'acord. Et diré què penso jo.
D'acord.
Crec que et vas enamorar d'en Peter la primera nit quan us vau enrotllar.
Què? No.
Això seria imprudent, i poc pràctic, i jo no soc…
Humana? Ja ho sabem.
Per això has perdut els papers amb el seu llibre?
No és veritat.
Déu més, és veritat.
Oh, no. He perdut els papers.
Perquè estàs enamorada.
No em facis cantar "I Am A Woman In Love" de la Barbra Streisand.
- Ho vaig fer a la residència de la iaia. - No.
Encara que pensi que en Peter i jo som…
No, a en Peter no li interesso en aquest sentit.
M'ho va deixar clar aquella nit i al llarg dels anys,
sortint amb dones que són totalment el contrari que jo.
I em…
No.
I no arriscaré la nostra amistat per una possibilitat remota…
No ho entens? Només t'has d'arriscar.
No, això és el que no entens, jo no m'arrisco.
El que tinc està molt bé, i ho aprecio, saps?
A la vida, toca el que toca.
I així és com visc la vida.
I també com jugo a pòquer. Mai vaig per una escala de color.
M'entens?
No m'entens, perquè no jugues a pòquer, però ja t'ho explicaré.
Però això és… Jo soc així.
Estudio les probabilitats, i m'ha mantingut segura,
ha mantingut el meu fill segur, i només em cal sentir-me segura.
Sí.
No!
No entenc per què no tens en compte com em sento jo.
No vull parlar més d'això, m'he de dutxar, quedar amb en Theo…
- I en Peter? - Oblida-te'n. No me la vull jugar.
Si fas una altra analogia amb el pòquer, em moro.
I sí que t'arrisques, per cert, ho he vist.
Pots fer-ho.
Pots dir-li a en Peter el que sents. Ho pots fer.
Som-hi, nois! Vinga!
Va, tu pots.
Ai, mare. Som-hi.
Hola.
Perdona que faci tard.
- Has vingut corrent? - No, només…
M'he quedat sense alè.
Jo també.
Molt bé.
- Hola. - Ostres.
Volia esperar l'aperitiu, però et fa res si començo?
Si, és clar.
Vinga, que entri!
Sí, Jack!
La meva proposició és que t'he aconseguit una entrevista a Macmillan.
Com a editora a temps complet.
Estan buscant algú, tu ets fantàstica, i series perfecta.
I la segona part és que no t'he aconseguit una entrevista a Duncan Press,
perquè crec que hauríem de veure què tenim tu i jo,
o què som…
Què podríem ser.
Sé que és d'hora, però crec que no hauries de treballar amb mi
si estem ni que sigui plantejant explorar-ho.
I sé que tens tota la vida a Los Angeles, no vull anar massa ràpid.
Va dir, anant extremadament ràpid.
Jo…
No sé què dir.
Sí, són moltes coses a considerar.
Moltes coses.
Així, sí.
Vinga, endavant! Som-hi!
Molt bé.
- Va! - Seguiu-lo!
Va!
Theo, tu ets fantàstic.
Aquesta setmana ha sigut increíble.
De veritat…
El fet que creguis en mi, significa molt per mi.
Però avui, fa una estona,
buscava la jaqueta texana, i estava remenant,
i he trobat un sobre i…
Això és la cosa més incomprensible que he dit mai.
Crec que estic enamorada d'algú altre.
- Vaja. - I sé que és de bojos dir això.
L'amor és de bojos. És terrible.
És un malson.
Sobretot quan t'envesteix de cop i volta.
Enrere. Estàs bé?
- L'has d'agafar? - Sí.
- Tranquil·la. - Torno de seguida.
Ei!
Sé que ens veiem demà, però volia…
Què?
Déu meu. Què vols dir, "proves per l'equip"?
Mare meva.
D'acord.
Déu meu!
L'ambulància ha arribat molt ràpid, i ara l'estan visitant.
Ara ve la doctora, et poso en altaveu.
Mare meva, està bé?
Bones notícies, està bé.
Ja està.
Té una mica de mal de cap, i nàusees.
D'acord.
- Ens el quedem una nit… - Déu meu.
…només per assegurar que no tingui una commoció,
o menys probablement, un hematoma.
Déu meu!
- Vull parlar amb ell. - No li passarà res.
No vull parlar amb tu, Peter! Vull parlar amb en Jack.
És a l'habitació.
Posa en Jack al telèfon, Peter,
abans que la lesió cerebral empitjori i no recordi la seva mare.
- Vaig cap allà. - Sí, millor.
Hematoma, és el que volem, no?
- No, no vols això, és una cosa dolenta. - D'acord, no.
Sí, el tinc aquí. És la teva mare.
- Hola. - Estàs bé, rei?
Estic perfecte.
Em sap molt de greu no ser-hi.
Ara mateix torno.
Mama, para!
- T'has fet mal. - Ha sigut una setmana increïble.
En Peter i jo, hem vist Alien, hem anat en descapotable,
i quasi bec cafè.
Espera, un moment. Què has dit?
Aquesta setmana he pogut ser una persona diferent, i ha estat bé.
No t'enfadis amb en Peter, d'acord?
Jack, parlaré amb en Peter per separat.
I saps què? He entrat a l'equip!
D'acord, ja en parlarem quan torni a casa.
No, en vull parlar ara.
Vull jugar, vull que em deixis.
Sé que et fan por les coses,
a mi també, però ja no vull que siguem així.
- D'acord… - En fi, t'estimo, mama.
- He de penjar, hi ha els meus amics. - Tio, t'han arrasat!
- Ho hem vist! - Ha sigut èpic!
Ha sigut una passada, recordo quedar-me atrapat.
- Llavors algú ha xocat contra mi… - Veus? Està bé.
- I em sap greu de veritat no haver… - Hi ha l'Alicia?
Sí, és aquí, i jo també hi seré quan arribis.
Doncs no hi siguis. Torno cap a casa, si us plau marxa.
- Però… - Peter, que te'n vagis!
- En Jack ha tingut una emergència. - Està bé?
No ho sé, me n'he d'anar.
Theo, ets…
Ja saps què ets.
Tu també.
MALETA FETA! TE'N CALIA UNA DE DEBÒ. PETONS, MISS MINKA
Perdona.
Acabo d'aterrar i vaig directa a l'hospital.
- No és allà. - Què?
És a casa amb l'Alicia i està bé.
T'he intentat trucar un munt de vegades. Em sap greu, d'acord?
L'he cagat. T'ho hauria d'haver dit abans que fes les proves.
A tu què et sembla?
Pensava que era el que li calia!
- El què, un hematoma? - Hola, per cert.
- Què? - Soc aquí.
- Què hi fas, aquí? - Marxar. Em vas dir que marxés.
- Ben fet. - T'ho hauria d'haver dit.
Però tu també m'hauries d'haver dit les coses.
No, no pots tornar-me la pilota.
- He parlat amb la Minka. - Ah, sí?
M'ha dit això del llibre. El que has fet és de bojos.
- T'ho volia explicar. - Hi ha més coses.
Què passa amb en Zen? I en Theo? El de "oh, Theo!"
- Com ho saps això? - Hi ha una càmera al pis.
Ens vas mirar a mi i en Theo?
Només prou com per voler-me arrancar els ulls!
- Què ha passat amb "no vull res d'això?" - Soc una persona, no una pedra.
És literalment el que vas dir! "El meu cor és de pedra dura i freda."
I tu pots parlar de la vida privada de la gent?
Au, ja hi som.
Et vaig deixar el meu fill.
És la meva vida.
Cosa que potser és un problema.
No m'ho puc creure.
Doncs saps què?
Sempre has dit que ets un imbècil de merda i potser tenies raó.
- Això ha sigut un cop molt baix. - Doncs tu…
Ho vaig deixar tot per venir a ajudar? Això he fet malament?
No té nom, això! Increïble!
Merda!
Espera, no… Espera un moment.
- Estic tan enfadat… - Què coi et passa?
- Has remenat el pis? - Per què no m'ho vas dir?
Per què no vas dir res? Per què has deixat passar tant temps?
- Perquè tenia por! - De què?
De no ser prou bo per tu.
De que em rebutgis si t'explico el que sento.
Digue'm el que sents!
Ja ho saps!
- El què? Estàs enamorat de mi? - No!
Debbie, estic bojament, profundament, perdudament enamorat de tu.
Des del dia que et vaig conèixer.
Podries haver dit alguna cosa. Parlem cada dia.
Ara què farem? Pensava que seríem amics per sempre.
- No ho serem? - No.
Ja no serem amics, Debbie.
- Seràs un autor publicat! - Sí, i tu una editora sofisticada.
És tan estrany. Tinc ganes de veure en Jack.
- Segur que fliparà. - Un moment.
Serem dels que es donen la mà?
- No t'he vist agafar la mà a ningú. - Jo no dono la mà.
Ja!
- Però la sensació és bona. - I així?
Sí. Som dels que es donen la mà.
Crec que ho som.
Mira'ns.
Aquest és el nostre Uber. Som-hi.
I què passa després d'això?
SIS MESOS MÉS TARD, DESPRÉS…
…D'UN LLIBRE PUBLICAT (PETER)…
…D'UN DIA DE MUDANÇA CORRENT ESCALES AMUNT I AVALL (PETER)…
…D'UNA FEINA COM A EDITORA EN UNA EDITORIAL PETITA (DEBBIE)…
…I MOLTS, MOLTS ENTRENAMENTS D'HOQUEI (JACK)…
VAN VIURE FELIÇOS PER SEMPRE MÉS
ÉS BROMA, EL MATRIMONI ÉS COMPLICAT
PERÒ VAN TENIR UNA BONA VIDA
Subtítols: Maria Riu Piñol