Downloaded from YTS.MX
Kámo, pamatuješ Obamu?
Ne. Kdo to je?
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ale pamatuješ. Nedělej blbýho.
- No jasně, už vím. - Jistě.
Barack Hussein, což je mimochodem to nejnevraživější druhý jméno.
- Jo. - Jako třeba Mafiánská Famílie Gambino.
Prostě gangster. No vážně.
- Kouřil Newportky. - Newportky.
Co mi na to řekneš?
Prezident Spojených států kouřil Newportky.
To je můj člověk.
Taky aby ne.
Kouří oblíbený cigarety feťáků po celým světě.
To se mi na Barackovi líbí, že se stal takovou ikonou.
Trochu jako Ježíš, jako že ti splní jakoukoliv představu, co o něm máš.
Můj Barack je občas teplej,
ale jen když se sjede koksem, chápeš?
Nebere ho moc, jen tak za nehet.
A jen velmi příležitostně. Třeba po drtivým vítězství.
„Teď si dám koks a budu teplej.“
Ten koks má ospravedlnit to teplý chování?
- Ovšem. - Jasně.
Pak může říct: „O nic nešlo, byl jsem sjetej.“
- Jo. - Aha.
Ale prostě se probudil a chtěl si povyrazit.
- „Udělám něco teplýho. Dám si lajnu.“ - Chápu, jasně.
Vítejte u Mo a EZ Show.
Jsem Mo a vedle mě je můj oblíbený Žid, co nemá kde být, můj kámoš EZ.
Byla to lepší doba.
- 2014, kámo. To byl rok. - Neuvěřitelnej.
Meek Mill byl s Nicki. Bobby Shmurda vydal album a šel sedět.
Proběhla kbelíková výzva.
- Ano. - Za co to bylo, ALS?
Ty vole, ALS je nejvýdělečnější nemoc všech dob.
ALS ten rok vydělalo víc než LeBron.
- ALS je na jachtě s Jayem a Beyoncé. - Jasně.
A říkají: „Mrkejte, jak jsme bohatý.“
Hnutí Black Lives Matter teď jede bomby.
Jo, je to všude.
Jako by pro ně dělali markeťáci přes zdravou výživu.
Všechno je najednou černý.
Černá iCarly, černá Báječná léta,
navíc zasazená do stejné doby.
Nechci koukat na černýho Kevina Arnolda,
jak ho každý pátek večer půl hodiny stříkají hadicí.
Mám pocit, že jakmile vyhrál černoch zlato za plavání,
přestaly se dělat rasové rozdíly.
Jo, viděla jsem na olympiádě šermovat černocha.
- To už na mě bylo moc. - To už je přes čáru.
Přes čáru, kámo, uber.
A když NASCAR zakázal konfederační vlajky? Ať si je mají.
To už bylo moc. Akorát je tím rozdráždili. Chápeš?
Z JINÉHO TĚSTA
- Posaďte se, prosím. - Panebože.
Stál jsem 45 minut. Tahle byla nekonečná.
Dokončili jsme vyznání hříchů viduj,
které přednášíme v množném čísle.
Bereme zodpovědnost za společné…
Proč musím mít tyhle šaty, a on je oblečenej jak na fesťák?
Ezro, kde máš jarmulku?
Sakra. Nechal jsem ji v autě.
Dobře. Zlato, já nejsem žádná konzerva, jasný?
Tak mě nikdo nevidí, podle všech jsem v pohodě.
Jdu s dobou.
Lidi mě mají za mladistvou.
Chápu to, tyhle malůvky po celém těle jsou tvůj způsob sebevyjádření. Dobře.
Ale tohle je Jom kipur, ksakru.
Zaprvé, přestaň říkat „chápu to“ a ukazovat uvozovky.
Zadruhé, když někdo řekne: „Jsem v pohodě, chápu to,“ není to pravda.
- Jinak by to neříkal. - Jsi mimo.
Tebe na židovském hřbitově nikdo nepohřbí.
Babi, mám tě moc rád, se vší úctou,
ale budu mrtvej.
Je mi šumák, kde budu pohřbenej.
Můžete můj popel spláchnout do hajzlíku na stadionu Dodgers.
Takže ty už urážíš i Dodgers?
Já chci pohřbít vedle Rihanny.
- Vedle Rihanny? - Jo.
Tak jo, osobně ti ta tetování seškrábu
a pohřbím tě ve společné rakvi vedle mě.
- Jasný? Co ty na to? - Fajn.
Tak fajn.
Díky. Vážím si toho.
Vypadáš jako tatík, co se mu na Coachelle zaběhlo dítě.
Vypadáš jako ředitelka hebrejské verze Bradavic.
Vypadáš jako mladý Hulk Hogan.
Zajímalo by mě, o čem si s rabínkou povídáte v autě
cestou do výprodeje pro rabínské čarodějky?
Hlavně o hudbě, nebo jsou to hluboké rozhovory?
- Ezro! - Jak se vede?
- Jak se máte? - Kolik ti je?
Je mi 35.
Máš přítelkyni?
Ne.
Říkáš to tak pohrdavě, jako by to bylo špatně.
Nemáš rád kundičky?
No, když to slovo slyším z vašich úst, dost to přehodnocuju.
Je rok 2022!
Třeba ten kluk rád kouří hebrejské hot dogy.
Snažíte se být progresivní, ale zníte šíleně homofobně.
Ale rád jsem vás viděl. A… zůstaňte naživu.
- Ahoj chlapče. - Zdravím, doktore.
Ahoj, co tvůj penis?
Myslím, že… Myslím, že je to dobrý.
Jo? Pojď se mnou, půjdeme do koupelny
a podíváme se na to, jo?
- To je dobrý. - Ne, mně to nevadí.
Neboj se. Bude to na účet podniku.
Nebudu ti nic účtovat.
Jo, nedělá mi starosti cena, ale ta představa.
Aha.
Určitě? Můžeme jít…
Doktore, zase se mi křiví zuby.
Otevřete pořádně pusu…
Ezzy?
Chci, abys teď zůstal v klidu,
ale tamhle je Kim Glassmanová a jasně po tobě pokukuje.
Právě teď, jasný?
Právě dokončila doktorát na Harvardu
a je úplně koží.
- Tamhle. Vidíš ji? - Jo, a viděla, jak na ni ukazuješ.
- Neviděla. - Jo, na sto procent viděla.
Má to tady i tady, se vším všudy.
Líbí se ti její tělo i mozek.
- To jo. - Tak jo.
Hele, myslím, že na mě můj ortodontista
před chvílí zkoušel nějakou podivnou oplzlou hru.
Kdo? Doktor Green?
- Jo, doktor Green. - Jo, má velký průšvih.
Má průšvih?
Jo, velký průšvih.
Jako něco oficiálního?
No, zatím ho neodsoudili.
Jo, během čtyř vteřin mě chtěl zatáhnout do koupelny a kouknout se mi na ptáka.
Takže v tomhle jsem na straně žalobce.
Přece máme nějaký právní systém a ten musíme respektovat.
- Jasně. - Jo.
Takže jsi na jeho straně.
No, víš… Věřím v jeho nevinu, dokud mu neprokážou vinu. Ty snad taky.
Správně. Asi už vypadnu. Na jeden Jom kipur toho bylo už dost.
- Zlato, mám tě ráda. - Já tebe taky, sluší ti to.
Tvoje máma říkala, že pracuješ ve financích.
Ano, jsem makléř.
To musí být vzrušující, pořád pracovat s tolika penězi.
No, není to moje práce snů.
A to je co?
Budeš se mi smát.
Bože, nejsi instruktor reiki nebo tak, že ne?
Ne. Ne, máme s kámoškou podcast.
Vážně?
Jo.
A o čem je?
O kultuře.
O jaké kultuře?
Však víš, kultura.
Hudba, móda, sport.
Jsi Žid ze západního LA, co ty víš o kultuře?
Možná o kultuře stolování…
To se ti povedlo.
Upřímně, začínám si myslet,
že nikdy nepotkám ženu, která by mi rozuměla.
Kámo, musíš po tom přestat tak prahnout.
Je to nechutný!
Asi jsem neslyšela o chlapovi, co by tak toužil po vztahu, kromě Drakea.
- Myslím Views Drakea. - Cítím se jako Views Drake.
Sedím sám na střeše budovy v Torontu
s nohama přes okraj a dumám, jaký to je někoho mít.
Takhle se cítím.
Musíš se ponořit do toho svýho židovskýho nitra
a vylovit CLB Drakea, jasný?
Energii Certified Lover Boy.
Nemám energii Certified Lover Boy Drakea.
Prostě ji nemám.
Jsem doslova Take Care Drake.
Sedím sám v italský restauraci
s řetězy kolem krku, piju košer víno z poháru
a uvažuju, kdy už do prdele ucítím hluboký štěstí a spojení já.
A jestli mám být upřímnej,
mám pocit, že jsi teď takovej můj Pusha T.
A potřebuju spíš Futurea.
Potřebuju podporu, ne hejt.
No, možná teď potřebuješ kopnout do zadku a trochu sekýrování.
Nejsi ani Take Care Drake, jsi „Houstatlantavegas“ Drake.
Brečíš nad striptérkama, nemáš vousy.
Už to přeháníš.
Seber se, chlape.
Máš pravdu.
Musím být víc CLB Drake.
To bude dobrý.
Prostě ji musíš jen najít, chápeš?
Nějakou malou surfařku, co tančí Milly Rock.
Můžu ti s tím pomoct?
Panebože. Ne, díky.
Proč jsi taková? Zablokovala sis mě?
Nezablokovala jsem si tě. Takový věci já nedělám.
- Změnila sis telefonní číslo? - Ano.
A to ti nepřijde divný?
Chrisi, chceš vědět, proč nám to neklape?
Jo, to by mě zajímalo.
Neumíš být sám sebou.
Řekneš, co si myslíš, že chci slyšet, a zní to falešně.
Nemám pocit, že mě opravdu vidíš.
Vždyť nedělám nic jinýho.
Sleduju tvoje sociální sítě. Koukám na tebe zrovna teď!
Víš, je to, jak řekl James Baldwin:
„Nejnebezpečnějším výtvorem společnosti je muž, který nemá co ztratit.“
Nemám co ztratit, když jsem ztratil tebe.
Tak jo, dej mi telefon.
Holka, tys mi teda dala.
Je to zvláštní, protože táta Jamese Baldwina miluje
a tohle je jeho oblíbený citát.
A tady máš od mýho táty zprávu, abys mi přesně tohle řekl.
Chodím s tvým tátou do knižního klubu.
Měj se.
- Sbohem. - Jde o výměnu informací.
- Drž se ode mě dál. - Dáváme si tipy na autory.
- Ra-Ra. - Neříkej mi tak! Je to divný.
Tady ho máme. Největší bimbas na Západě!
Tady ho máme.
Toho… Sám máš obrovský penis, brachu.
Šéfe.
Pokazils to, Ezro. Do háje.
Už se stalo, že?
Zdravice mi moc nejdou…
Prostě odpověz „zdar“.
- Zdar. - Prostě a jednoduše.
Jasná páka, levou zadní.
- Zdar šéfe. - Eso. Kápo.
Kámo. Kámo ne.
Pane velký péro.
- To ne… - Nebo jak chceš.
„Tady ho máme. Největší bimbas na Západě.“
Jdeme na to, máš velký penis.
- Kurva, promiň. - Už si ani nechci potřást.
Děláš z pozdravu vědu.
Jasně.
Co kdybych řekl: „Sakra, to je krásně.“
Krásné počasí i tobě.
To bys fakt řekl?
Nevím, já…
Zapomeň na to a zvedni telefon.
- Jasně. - Mrháme tady časem.
- Zvedni to. - Jde se prodávat.
Ty jsi šéf.
- Šup šup. - Jasně, zlato.
Prachy, zlato.
Otočte směr jízdy, pak ostře vlevo, pak znovu otočte směr jízdy.
Cože?
Otočte směr jízdy, pak ostře vlevo, pak znovu otočte směr jízdy.
Do prdele.
Otočte směr jízdy, pak…
- Vypadni! - Co se sakra děje?
- Pomoc! Přepadení! - Cože?
- Ty útočíš na mě! Dost! - Ven!
Prosím, jen klid! Dobře, dobře!
Ale s pěti hvězdičkama se rozluč. Tohle je na palici.
Trhni si, já nejsem z Uberu.
Ne?
Ne, nejsem. Jedu do práce, magore.
Otočte směr jízdy…
Do hajzlu. Moc se omlouvám.
To si nech.
Viděl jsi černošku v laciným autě
a vyložil sis to jako své výsostné právo bělocha
nastoupit a říct mi, kam mám jet.
Je to učebnicovej rasismus. Vypadni!
Vím, že to vypadá jako rasismus,
ale není.
Moje řidička z Uberu je černoška a jezdí v Mini Cooperu.
Jmenuje se Hyacint Ajanlekoko Butatembe.
- Takže… - No jasně.
Ta tvoje Hyacint vypadá jako já, protože všichni vypadáme stejně.
Upřímně, vy dvě, do háje…
Jste jako dvojčata.
No ne. Fakt vypadá jako já.
Jako byste byly ztracené příbuzné.
Chci vás dvě seznámit.
- Dobře… - Ty jsi rozhodně hezčí.
Pane, vystoupil byste z mého auta? Díky.
Hele, omlouvám se.
Tohle bylo šílený.
Vynahradím ti to. V téhle čtvrti se vyznám.
- Pomůžu ti najít cestu. - Kdo říká, že jsem se ztratila?
Otočte směr jízdy, pak ostře vlevo, pak znovu otočte směr jízdy.
No tak dobře, ale rychle, nemůžu přijít do práce pozdě.
Ovšem.
- Na světlech doprava. - Dobře.
Tohle není Řidič slečny Daisy.
- Jasně. - Nezabíjej mě.
Já tebe? Ty nezabíjej mě.
- Já? - To tys mi dala nakládačku.
Vždyť tě neznám. Sakra.
Jmenuju se Ezra. A ty?
Amira.
NA ČERNÝCH ŽIVOTECH ZÁLEŽÍ
Kdo je Ezra?
Hele! Nečum mi do telefonu.
Tak mi ho nestrkej pod nos.
Ezra je někdo, koho jsem potkala a jdu s ním na oběd.
Co je to za jméno, Ezra?
Nějakej aktivista za občanská práva třetí generace,
nebo nějakej černej hipík?
Ne, on je… bílej.
Cože, běloch?
- Čéče! - Sklapni!
Promiň. Je to u tebe nezvyk.
Já vím.
Zní to zajímavě.
Předně, ať se o tom nedozví Akbar. Ježíši.
Pro tvou informaci, nerandím na základě tátova souhlasu.
Jsem dospělá.
FRED HAMPTON BYL ZAVRAŽDĚN
Ahoj tati!
- Ahoj. - Pusu.
Jak je, chlapče?
Pořád stejně.
Jo…
Heleďte, je to jen můj pocit,
nebo jsou černoši čím dál kudrnatější?
Rozhlídněte se.
Všichni mají kudrliny.
Až na tohohle.
Vlastně tu mám nejlepší vlasy.
A jsem na ně hrdý.
Jak to, že jsem tu nejtmavší?
V celé místnosti není ani jeden černočerný černoch.
Dřív jich bylo všude plno, kamkoliv jste přišli.
Všude samej černoch. Dneska…
Za chvíli budou všichni jako Bruno Mars.
A dřív, než myslíš.
Co to znamená?
Řekneš mu o svém rande, Amiro?
Sklapni, Omare.
- Tak jo. - O koho jde? O Chrise?
Ne, tati, není to Chris.
- Chris ne? - Chris ne.
Je to muslim, že?
Ano. Je to Afroameričan.
Určitě je to Afroameričan a… myslím, že i muslim.
- Patří k sunnitům, nebo k Národu? - K sunnitům.
Na ty pozor. Jsou jako fanoušci Lakers.
O basketu vědí kulový, ale cpou se do Staples,
každýho si měří a ukazujou se.
Není takový spíš Islámský národ?
Protože teprve objevili náboženství?
Sklapni, blbečku.
Co pijete?
Šlehaný banán s včelím pylem. Je to dobrý.
Včelí pyl? Na co včelí pyl?
Včelí pyl? Motýlí prach neměli?
Je to dobrý.
Nenávidím tenhle svět čím dál víc.
Dřív to tady bylo naše.
Pak běloši zjistili,
že nemáme jen Magic Johnsona a dr. Sebiho, co vyzráli na AIDS,
ale i výborné karbanátky a smoothie.
A není snad dobře, že se zajímají o naše podniky?
Ale za jakou cenu, Amiro?
Finanční svoboda, posílení kultury, rozšíření trhu?
Víš co? Někdo ti jednou rozbije hubu.
Hlavně se s ním modli. Tak jsem poznal vaši matku.
Modlili jsme se a věděli, že jsme si souzeni.
Nebylo to v autoservisu, když jsi vracel použitý sprej?
Ne, poznali jsme se a zamilovali se skrze lásku k Bohu a modlitbu.
Říkám vám to pořád,
když si urovnáte, čemu věříte, půjde za tím i srdce.
- Takže ten autoservis jsem si vymyslel? - O co ti sakra jde?
Počkej. Chodíš s černou černoškou?
No, já bych to takhle neřekl.
No to mě… Kámo, sbalils faktickou černošku?
To je mazec.
Počkej, tohle je nad tvoje možnosti.
Jestli je, jaká říkáš,
určitě voní kakaovým máslem a očekáváním.
Možná bys měl ubrat.
Jak to myslíš?
Jen doufám, že nikdo neumře.
Neumře?
No jo.
S tím vším, co se teď v týhle zemi děje v rasové oblasti,
se vytasíš s něčím takovým?
Máš koule. Fakt že jo.
S ničím se netasím.
Nejde o módní výstřelek. Nemluvíme o batikované teplákovce.
Mluvím o člověku.
O zajímavé ženě, kterou jsem potkal
a je jiná než ostatní ženy, co znám, tak jsem ji pozval na rande. No a?
Bože, snad sis nekoupil batikovanou teplákovku.
Děkuju.
Moc ti to sluší.
Díky.
Skvělej vohoz.
Děkuju. Taky nevypadáš špatně.
Ty pantofle jsou Gucci?
Jo. Proč? Chceš se mi vysmát?
Ne, to vůbec ne. Žádný výsměch.
Myslím, že jsou super. Perfektní boty na první rande.
Tohle je rande?
Jo. Přece… Jsme dva dospělí,
aspoň jeden z nás má zájem poznat toho druhého,
sešli jsme se v určený čas na určeném místě.
Kdybych se zeptal Siri: „Siri, co je to rande?“
přesně tohle by mi zarapovala.
Zarapovala? Dobře. Tak jo, Ezro.
Chceš mě poučovat. To je odvážný.
A nikdy bych nepomlouval tvoje pantofle.
Když se ti něco líbí, tak se ti to líbí.
Nikdo by neměl být škatulkovanej.
To je pravdivý. Souhlasím s tebou.
Bože, je to jako pevnost.
- Roztomilý. - Jo.
Víš co? Jsme roztomilý.
Jsme roztomilý! Panebože!
- Jsi blázen. - Máme malý stan.
Tohle jsem nikdy nedělala.
Nikdys nechodila s tak kreativním dekovým architektem.
Ne. Nikdy jsem nechodila s nikým tak roztomilým.
Ano, a není to zábava?
Jako bychom měli svůj malý svět.
Opravdu je to jako náš malý svět.
Pusť nějakou hudbu. Potřebujeme atmosféru.
Jo?
Jo. Nějaké přání?
Ne. Věřím ti.
Co tohle?
Tuhle písničku miluju.
Opravdu?
Podívej.
Nespím jen tak s někým,
takže ať se ti to líbí, nebo ne,
jsme teď pár.
Zvláštní, chtěl jsem ti říct něco podobného,
možná trochu zralejším způsobem, ne jako na základce, ale…
Jo, jasně, jsi moje prdelka.
Vždyť už to víš.
- Jsi mnou posedlá. - Ne!
Posedlá?
- Jo. - Tak jo.
Pořád si tu něco necháváš.
Judaismus válí.
Je to hrozně sexy.
Mám chuť na bagel s uzeným lososem.
Moc tě miluju.
Pojď ke mně.
Už tě od sebe neudržím.
Sklapni.
O ŠEST MĚSÍCŮ POZDĚJI
- Jsem trochu nervózní. - Nebuď nervózní, já jsem nervózní.
Proč jsi nervózní?
Protože jsou to magoři.
Kdo nemá příbuzný magory?
Ne. Jsou úplně šáhlý.
Ahoj!
Ahoj mami. Jak se máš?
Ahoj.
Mami, tohle je Amira. Amiro, tohle je moje máma Shelley.
Moc mě těší, paní Shelley.
Paní Shelley?
Máma by mě zabila, kdybych vám tak neříkala.
Jistě, když ti to vyhovuje, klidně.
Bože, ty jsi tak krásná.
Máš nádherný vlasy. Nádherný nehty.
A ty prsteny!
- Nádhera. - Děkuju.
Hele, tvoje jméno.
Co její ušní lalůčky a chodidla?
Sklapni. Rád do mě ryje.
Ale ušní lalůčky máš taky hezký.
- Pojďte dál. To se povedlo, že? - Jo. Skvělý.
Zlato, pojď se seznámit s Amirou.
Snad to říkám správně. Amira.
- Jo. Prostě Amira. - Amiro. Arnold.
Pojďte, posaďte se.
- Amira. - Jo.
Ano. Máme tu sýr a krekry, ale kdybys chtěla něco jiného,
můžu poslat Lupitu do obchodu.
Stejně mi půjde vyzvednout prádlo z čistírny.
Je z Guatemaly.
Ona… Lupita.
Ale vlastně jsme jako sestry.
Ona už patří do rodiny.
Vlastně to pro ni ani není práce.
Určitě to pro ni je práce.
Nemyslím, že sem Lupita chodí jen tak pro bono,
aniž byste jí zaplatili, nebo ne?
- Prosím tě. - Jen aby bylo jasno.
- Ne, chápu, ale… - Jo.
Děkuju, to nebude nutné. Vypadá to skvěle.
- Díky. - Dobře. Výborně.
Takže ty jsi módní stylistka?
Tak nějak, vlastně navrhuju kostýmy, ale je to podobné.
- Aha. - A její styl je prvotřídní.
To je vidět, ano.
Vlastně se taky věnuju módě, takže to máme společné.
- Vážně? - Jo.
Ezra se mi o tom nezmínil.
Protože to na 100 % není pravda. Slyším o tom poprvé.
Ne, myslím tím sebe a tátu. Nebo teda Arnolda.
- A pár našich přátel. - Aha.
Jo, reviduju jim šatník.
Jak to děláte?
Třídím jim oblečení…
Vyhazuje.
Přesně tak. A něco taky dávám charitě.
Je o mně známo, že mám dobrý vkus.
Ale nechci se tím chlubit. To zní hrozně vychloubačně.
Takže, Amiro, odkud jsi?
Odsud. No, z Baldwin Hills a Inglewoodu.
Jasně. Baldwin Hills.
To je teda něco, jo.
Slyšela jsem, že Mike…
Magic Johnson se tam hodně činí.
Magic. Skvělý hráč.
Hrál s takovým nadšením.
- Jo. - Ten úsměv.
- Jo, má nádherný úsměv. - Jo.
Jednou jsem ho potkala v supermarketu. Je vážně vysoký.
Vlastně jsme tam měli možnost koupit dům.
Asi tak před 15 lety, ale Arnold do toho nechtěl jít.
Jo, škoda, mohli jste být první tamní zazobanci.
Mohli jste vydělat na pozemcích spousty lidí.
Tak jo, tohle je naše milá a velmi svéhlavá dcera Liza.
Seznam se s přítelkyní svého bratra.
Ahoj.
Teda…
Čau.
Tak jo.
Dej si pohov.
Je zadaná.
Liza je homosexuální. Queer. Je lesba.
LGBTQ.
Přesně tak.
My je milujeme a uznáváme, protože to je náš styl.
Takhle my válíme.
Myslím, že to chápe. Zase dělá ty uvozovky?
Jo, jen se rozcvičuje.
Líbí se mi tvoje brýle. Jsou super.
Díky, vyrobila jsem je z recyklovaných plechovek Mountain Dew.
Vážně?
Můžu ti taky udělat. Nebo si vem tyhle. Jsou dioptrický.
Tak jo, chci vám všem něco říct a zjistit, co si o tom myslíte.
A sakra.
- Myslím si, že policie… - Tak jo!
…se chová, a vlastně vždycky chovala,
k černochům kurevsky špatně.
- Je to podle mě odporný. - Ale mají fakt hroznou práci.
- Tati. - Mami, pomůžu ti v kuchyni.
- Cože? - Hned teď.
V životě jsi mi pomoc nenabídl.
Tak jdeme na to.
- A ještě něco. - Pojď.
Při hymně by měli pokleknout všichni.
- To stačí, díky. - Ne. Vážně.
- Nejen hráči. - Jdeme se na to podívat.
- Co to děláš? - Díky za názor.
Omlouvám se za mámu. Je úplně blbá.
Pěkný copy.
Děkuju.
Xzibit měl taky copánky.
- Jo. - Pamatuješ Vyšperkuj mi káru? To bylo.
Skvělá show. Vypadal jako správnej chlap. Prostě gentleman.
S ním ses někdy potkala?
- Ne. - Ne?
- Pořád ještě rapuje? - Tati, přestaň.
- Co? - Přestaň vydávat zvuky.
- Mám toho chlapa rád. Co na tom? - Tati.
- Pojď sem. - Co se… Co je to s tebou?
Tak jo, mohla bys ubrat na všem, co děláš a říkáš,
jakože na úplnou nulu?
Jsi neuvěřitelně drzej a protivnej.
Jasný? Ale jo, jsi.
Jsem sama sebou a mám se skvěle.
Celý svůj život jsem sama sebou
a rozhodně nepotřebuju, abys mi říkal, jak se mám chovat.
Bože můj.
Ty řeči o policii a Magic Johnsonovi…
Bavíš se s ní jako s někým, kdo je černoch,
a ne jako s mojí přítelkyní.
- To je absurdní. - Opravdu?
Ano, jistě! Řekla jsem „vám všem“.
Řekla jsem doslova: „Chci vám všem něco říct.“
- Neříkalas to všem! - Ale jo.
Nezajímal tě tátův názor.
Takovou otázku jsi nikdy nepoložila.
Ani na jedné večeři za já nevím kolik let.
- Mluvím o tom hodně. - S kým?
Se všemi svými přáteli. S každým, koho znám. Pořád…
S kým se bavíš o policejní brutalitě?
Marylin.
Josephine…
- Mluvíte s Marilyn o policejní brutalitě? - Pořád.
- V jednom kuse. - To ti nežeru.
Je to žhavé téma.
Tak dobře. Můžeme toho teď nechat?
Vážně.
Chceme se seznámit s tamtou půvabnou ženou.
A musím ti něco říct. Myslím, že je naprosto úžasná.
- Opravdu? - Ano.
Mám na lidi čich, víš?
- Ne, nemáš. - Každopádně je podle mě úžasná.
To je.
Co?
Chci ji požádat o ruku.
Panebože. Panebože.
Panebože!
Mám takovou radost.
Jo.
Takže ti to nevadí?
Samozřejmě že mi to nevadí.
Proč by mi to mělo vadit?
No, není Židovka.
Ezro, jsi můj chlapeček.
A našel sis úžasnou ženu, se kterou jsi šťastný.
Tečka.
Bylo by hezké, kdyby byla Židovka? Jasně.
Našich lidí ubývá a tobě by to usnadnilo život…
Ale tohle je taky skvělé!
Naše rodina se rozrůstá tak super a moderním a svérázným způsobem.
Panebože! Budu mít černá vnoučata!
Tak jo. Kristepane.
Jsme barevná rodina! Jsme budoucnost!
Mami. Tohle už prosím nikdy neříkej ani si to nemysli.
- Co? - Vím, že máš radost, ale…
Tohle nejsou líbánky.
Už láskou nejsme zaslepení.
To je už dávno.
Když láska námi zmítá, když u srdce nás píchá…
To je pravda.
Hádky vládnou každodenní.
Choval jsem se jako vůl, ani ty nemáš čistý stůl.
- My oba máme kam růst. - Co to sakra má bejt?
Velká pravda.
I když láska někdy bolí, jsi pro mě vždycky ta první.
Opravdu není kam se hnát.
Jsme prostě jenom lidi.
Je to pravda.
Někdy tápeme, kam jít.
Kam?
Moc se omlouvám.
To nic.
- Moc ti to přeju, E. - Děkuju.
Už jsi mluvil s jejími rodiči?
Ne.
A chystáš se?
Jo, jen ještě nebyla příležitost.
Takže chceš požádat jejich jedinou dospělou dceru o ruku
s tímhle titěrným prstenem
a ještě jsi je ani nepoznal?
Brácho. Běloši fakt žijou podle vlastních pravidel.
Ten prsten budeš muset nějak vysvětlit.
Jo. Je fakt malej. Myslíš, že mě její rodiče budou soudit?
Já tě soudím, kámo. Tohle je hrůza.
Jo. Přemýšlel jsem o tom. Řeknu, že je to prsten babičky z holokaustu.
- To je dobrý. - Na to nemůžou nic říct.
Nemůžou říct ani ň. Jakmile zmíníš holokaust…
- Ale nemůžeš ho mít v týhle krabičce. - Pravda.
- Dej ho do pytlíčku a trochu ho ošoupej. - Jo.
- Musíš ho trochu zholokaustovat. - Jo, to určitě.
Rozhodně.
Jo. To je dobrý nápad.
- To je plán. - Díky moc.
Moc rád vás oba poznávám.
Jak se vám daří?
Jak jde život? Jak se máte? Co práce?
Tak povídejte.
Práce je v pohodě.
Člověk se musí ohánět. Já vím.
Já vím. Taky jsem v jednom kole.
Býváš v téhle čtvrti často, nebo si jen bereš naše jídlo a ženy?
To je dobrá otázka.
Ano, to je.
Asi patřím k lidem, co chodí kamkoliv.
- Chodíš kamkoliv? - Jo, jsem tak trochu chameleon.
Někdy si zajdu do Marathonu koupit mikinu a ponožky
nebo si zahraju v Langston Hughes Parku,
když je dobrá parta.
A na Roscoe’s nedám dopustit.
Měli jste jejich kuřecí prso s vaflí?
Kde je náš číšník?
Půjdu někoho sehnat, měli bychom si to objednat,
zasloužíte si to nejlepší.
Takhle se tvůj bílej děda vrací, aby mě strašil.
- Cože? - Nikdy mě neměl rád.
Začalo to tím, že ty svoje silný geny vložil do tebe,
a naředil moje kávové děti mlíkem.
Akbare, to je směšné.
Zasadil do mojí holčičky jed
a ten vyústil v tohohle bělocha, s kterým teď obědváme v Roscoe's.
Naše děti měly díky času strávenému s mým dědou krásné kulturní zážitky.
- Tak toho nech. - Zjevně matoucí zážitky.
Nejsou zmatení.
Jsou zmatení. Tohle snad není zmatek?
Nebudeme se snad před tím bílým klukem hádat.
Nebudu se přizpůsobovat kvůli tomu…
Řeknu, co říct chci, a ten bílej kluk je mi u prdele.
To po tobě ani nechci.
Tak parto.
Jsem zpátky. Mluvil jsem se servírkou. Byla naštvaná, že jí ruším kouřovou pauzu.
Takže, asi vás zajímá, proč jsem vás pozval na oběd.
Napadlo mě to.
Jo, o co tu ksakru jde?
Chci…
Chci se na chvíli vrátit.
Chci se vrátit k…
Začněme Ježíšem. Ježíš Kristus byl napůl černoch, napůl Žid, ne?
Začněme Ježíšem. Legenda, že? Takže…
Ježíš Kristus měl podle mě teoreticky rasově smíšené děti,
což je podle mě skvělý, protože míšenci jsou úžasný.
Jako třeba Mariah, Derek Jeter,
a pak samozřejmě NBVD, to byl taky míšenec.
NBVD?
Největší borec všech dob.
Vím, co to znamená, ale koho tím myslíš?
Náš člověk, legenda.
Malcolm X.
Náš člověk?
Ne… NBVD. Ne můj člověk. Pan X.
Jen říkám, že je smíšené rasy.
A kdybychom s Amirou měli dítě, bylo by taky míšenec
a bylo by to moc hezké dítě,
možná ne tak důležité jako Malcolm X, ale třeba taky jo!
Třeba by můj syn byl stejně důležitý jako Malcolm X. Nevím, protože…
Ona není těhotná. Není těhotná.
Protože se tomu zase tolik nevěnujeme,
a když ano,
jsem opatrný.
A ona není puritánka…
Dost se vyzná.
- A já respektuju… - Tak jo.
Chci říct, že vaši dceru miluju.
Miluju ji a byl bych dobrej manžel.
Co to dopr…
Jo, citoval jsem Forresta Gumpa. A víte co? Jo, citoval.
Víte, kdo byl Forrestův nejlepší kamarád na světě?
- Bubba. - Cože?
A byl Bubba černej a Forrest bílej?
Na to sakra můžete vzít jed.
Ale víte co? Nešlo o rasu.
Šlo o krevety a partnerství a jim to klapalo.
A Amira a já děláme spoustu věcí podobně,
jako to dělal Bubba a Forrest, a teď jsme tady.
A já si chci vaši dceru vzít, pokud to nevadí.
Žádnýho Forresta Gumpa neznáme.
To je teda pecka.
Jo.
Nejenže se kvůli vám musím očkovat, abych mohl do kasina,
teď mi jdete i po dětech.
Ty si chceš vzít mou dceru?
Ano. Ano, chci.
No, Ezro…
můžeš to zkusit.
To je divný. Ne, to je on, mami.
Dobře, ozvu se ti.
Ahoj, jak je?
Zrovna jsem mluvila s mámou.
Vážně? A co povídala?
O čem…
No, řekla mi, žes ji a tátu vzal na oběd.
Byla to hrůza. Měl jsem okno. Podělal jsem to.
Nic si z toho nepamatuju.
Máš štěstí, naši si pamatujou všechno.
Proč bereš moje rodiče do Roscoe's, aniž by ses mě zeptal?
Chtěl jsem něco zkusit. Ale zapomeň na to.
Zapomenout? Ne, Ezro, pokračuj,
protože bych ráda znala ten tvůj skvělý plán.
To bys nepochopila, víš?
Panebože.
- Chtěl jsem je vzít na jídlo. - Počkej. Panebože.
Měli jsme se skvěle bavit a pak jsem je měl požádat o svolení.
- Panebože. - Měl jsem skvělý plán.
Zrekonstruovat naše první rande, ale zvoral jsem to.
- Nezvoral! - Tvůj táta…
- Je po všem. - Nezvoral. Ezro!
- Co je? - Pořád to můžeš udělat.
Kdy?
- Teď! - Hned teď?
Ano, hned teď.
- Hned… - Dělej!
Sundám si botu, abych si ji nepokrčil.
Amiro…
Moc tě miluju.
Nikdy v životě jsem se necítil tak pochopený.
Jsem ohromený tvojí krásou,
inteligencí a půvabem.
A tím, jak děláš, co zrovna dělat chceš.
A když mi to dovolíš,
udělám všechno v mých silách, abych ti dal ten nejkrásnější život
naplněný láskou, smíchem a radostí.
Amiro, vezmeš si mě?
Samozřejmě.
Vážně?
Ano!
Panebože…
Bože můj!
Je z holokaustu, proto je tak malý.
- Miluju tě. - Miluju tě.
Chce to trochu barvy.
Promiň, že je tak malý.
Ne, je nádherný.
Odkud že ho máš? Patřil tvé babičce?
Jo, patřil babičce. Ona ho…
Má ho z holokaustu nebo co.
A kolik jí je, když ho má z holokaustu?
Už je to nějakou dobu.
Zasnoubila se, když jí byly tři nebo čtyři.
- Byla jiná doba, víš? - To je ale blbost.
- Tenkrát to tak chodilo - Co to plácáš?
Done, známe se celý život. Byl jsi neuvěřitelný šéf.
Trávil jsem s tvými dětmi prázdniny.
Vždycky jsi mi kryl záda. Jsi pro mě jako můj otec.
Těch deset let práce pro tebe mi změnilo život.
Ale čeká mě nové dobrodružství.
To je všechno? To bylo skvělý!
To bylo fakt dobrý.
Podcastové dobrodružství.
To s tím podcastem možná vynech.
Budu zvracet.
Počkej, promiň. Poslouchej.
- Hele, já to… - Poslouchej mě. Jen klid.
Děláš správnou věc, musíš to udělat.
Rozumíš? Máš šťávu!
Opakuj to. „Mám šťávu.“
Mám šťávu.
- Mám šťávu. - Mám šťávu.
Prociť to. Mám šťávu.
- Mám šťávu! - Věř si!
- Mám šťávu! - Nejsem nula, mám šťávu!
Nejsem žádná nula jako Don! Mám šťávu, vole!
- Tečka. - Tečka!
Tak jo. Až se vrátíš domů, pustíme si Respekt.
Shelley ti ho určitě nedovolila.
Jak se opovažuješ?
- Cože? Viděl jsi to? - Víckrát než ty.
Miluju tě.
- Miluju tě. Zvládneš to. - Díky. Tak jo.
Tak jo, Done! Ty podělanej sráči Done!
Jdu si pro tebe, Done!
- Tak jo. - Tak pojď!
To je mi jedno, Javiere.
Prostě to zařiď.
Je mi to u prdele! Co ty na to?
Moje Maserati zní, jako by si to s ním rozdali torontští basketbalisti.
Oprav to!
Ježíši.
Co je?
Auta, co?
Jo.
Ohledně toho…
Já už…
Myslím, že už…
Myslím, že už nebudu pracovat na téhle adrese.
- Cože? - Vůbec.
O čem to mluvíš?
Budu na jiné adrese.
Nebudu pracovat na téhle adrese. Budu pracovat jinde,
z jiné adresy, v jiné práci.
Ty ode mě chceš odejít?
Jo. Sbohem.
Ubohost. Kdo píše výpověď helvetikou?
Řekls mu: „Jdi do hajzlu, Done“?
Tak nějak.
Co on na to?
Něco jako: „Jsi fajn chlap, je mi líto, že…
Kéž bych se k tobě choval líp.“
A já jakože: „To je dobrý, ale už toho nech.“
- Tečka. - Tečka.
To je super.
- Na šťávu. - Na šťávu!
Tak jo.
Proberme svatbu, než začnu přemýšlet o tom, co jsem udělal.
Jasně.
To je velmi uklidňující reakce.
Ne, zlato, promiň.
Hele, víš, že tě k smrti miluju. Opravdu.
Jen mám trochu obavy.
Co jsme se zasnoubili a pořídili tenhle dům,
naši mi nedají pokoj a není to moc příjemný.
Takže mě nesnáší.
- Ne! To ne. - Nesnáší mě.
Prostě tě ještě neznají, chápeš? A myslím že…
Víš, budou si na to chvíli zvykat.
Ty snad můžeš říct, že by vaši byli z černý snachy nadšení?
Myslím, že z větší části jo.
Rozhodně.
Tak jo.
Zamyslím se nad tím.
Jak to vidím já, zbývá nám jediná možnost.
- Je tady tolik základních barev. - Jo.
- Je to velmi povznášející. - Plné života.
- Opravdu. - Děkuju.
Máme z toho velkou radost.
Chápete? Jsou to miláčci.
Máte už, vy hrdličky, nějaké svatební plány?
Nějaké nápady už padly.
Jo. Chceme něco malého a komorního,
co s námi bude v souladu.
Měli bychom probrat, kdo bude obřad vést.
- Arnold už mluvil s rabínem Singerem… - Počítá s tím.
Jo, bude mu ctí.
Rabín Singer?
Takže imáma nechcete?
Jakáže máma?
- Žádná máma, ale imám. - Imám.
Pardon. Jak se to píše?
Je to něco jako rabín, ale pro muslimy.
- Díky, Ezro. - Jo.
- Takže jste všichni muslimové? - Ano.
- Ano. Rozhodně. - To je skvělé.
Proto mám korunu.
Ta je skvělá. Je nádherná.
Zlato, nechceš jim říct, jak jsi k té koruně přišel?
Tohle kufi, co teď mám na hlavě,
byl dar od ctihodného Louise Farrakhana.
Farrakhana zbožňuju.
Zbožňuješ Farrakhana?
Jo. Nemůžu se ho nabažit.
Je to další NBVD. Největší borec všech dob.
Co na něm tak zbožňuješ?
Jo, co na něm tak zbožňuješ?
Nejspíš to samé, co vy, ale je toho víc.
Můžeš být konkrétnější?
Jo…
Myslím, že na něm nejvíc zbožňuju tu energii, kterou vyzařuje.
Nic zbytečně nezaobaluje.
A říká věci tak, jak je lidi potřebujou slyšet.
- To stačí, zlato. - Jo.
Zlato, možná jim dopověz o naší soukromé večeři s kazatelem.
Bylo nám požehnáním být v kazatelově společnosti,
měl jsem možnost s ním asi hodinu hovořit.
Mluvili jsme o všem.
Jak daleko jsme došli a kam dál směřujeme.
Nepovídejte.
Když jsme dohovořili, sundal si tohle kufi a dal mi ho na hlavu.
Je to jeden z nejcennějších darů, co mám.
Neuvěřitelné, že?
Znáte jeho práci?
Vím, co řekl o Židech.
- Víte co, pojďme se najíst. - Jo.
Sakra, umírám hlady. Jdeme na to.
Narazil jsem na Siriusu na skvělé nové rádio.
Šlágry západního pobřeží 90. let. Hrajou, na co si jen vzpomenete.
Jo, tati, evidentně se chystáš mluvit o Xzibitovi,
ale soustřeďme se na tuhle večeři, co Amira připravila,
protože je prostě úžasná.
- Tak se do toho pusťme. - Tak jo.
Počkat, nepomodlíme se nejdřív?
- Vlastně… Jo. - Jo.
Zrovna jsem chtěl začít. Děláme to tak vždycky.
- Vždycky. - V muslimském stylu.
Ale když jste tu vy, možná byste to chtěl vést sám.
Rád se toho ujmu.
Chvála Alláhovi, který nás nakrmil a napojil…
- Zavřete oči. - …a vyvolil si nás za muslimy.
Chvála Alláhovi, který mi dal toto jídlo
a poskytl mi ho bez mého přičinění.
Správně.
- Amin. - Rozhodně.
- Amin. - Amen.
- Amin. - Amin.
Sám bych to neřekl líp.
Ezra mi říkal, že když vyrůstal, mívali jste loď.
Jo.
Napadlo mě, že bychom si někdy mohli půjčit loď a společně někam vyrazit.
- To zní dobře. - Můžu to zařídit.
Promyslíme to.
Protože černoši nemají s loděmi dobrý vztah.
To je pravda. Ani s vodou.
Podobně jako Židi a vlaky, že?
Jo. Trefa.
Chcete srovnávat holokaust s otroctvím?
Ne, to ne… To bych si nedovolila.
I když… když se nad tím zamyslíte,
myslím, že černoši a Židé se potýkají s podobným údělem.
Jo.
Takže je opravdu tak trochu srovnáváte.
Podáš mi brambory?
Židé byli technicky vzato původní otroci.
- Že jo? Úplně prapůvodně. - To je zajímavé.
To se vracíme až do Egypta?
Uvědomujete si, že to bylo před 3 500 lety?
Otroctví je pro nás vzdálené jen tři generace.
- Správně. - Moje babička sbírala bavlnu.
Tati, myslím, že nechtěli…
- Je to pravda. - Fakt sbírala bavlnu.
Nemusíme se vracet do Egypta, stačí 75 let zpátky.
Židé tvoří půl procenta světové populace, protože jsme byli vyhlazováni.
Přesně tak.
Zdá se, že tomu vašemu půl procentu se teď daří docela dobře.
Jo, jasně, ale…
Jenže to není tak, že bychom na tom nepracovali.
Chápete? Třeba Arnold ve své praxi jako podiatr maká za dva.
- Je to pravda, zlato. - A jeho otec?
Byl podiatr.
A jeho otec?
Byl… podiatr.
Takže je to…
- A sázkař. - Jo, to dělal jako vedlejšák.
Pak už žil spořádaně.
Chci tím jen říct, že naši lidé sem přišli bez ničeho, jako ostatní.
Vlastně jste sem tak trochu přišli
s penězi z obchodu s otroky, jako ostatní.
- Cože? - Pravda.
Svatá pravda.
- No tak. - Je to pravda.
- Můžete to něčím podložit? - Zlato, kabelku.
Mám v ní otrokářské účtenky.
Přines mi ji.
Co kdybychom obrátili list? Nevídám každý den ve zprávách,
jak policie střílí na lidi v jarmulkách jen proto, že si hledí svého.
- Nevíte, o čem mluvíte. - To se nedá takhle…
Tahle debata je dost nepříjemná.
Kde to vázne s těma bramborama?
Snažím se.
- Dáte si? Dělá výborný. - Není ti nic?
To ty svíčky. Asi mám alergickou reakci.
Zlato, můžeš je odnést?
Ovšem. Ano.
Dejte je pryč. Je to děsný smrad.
To je dobrý. Já je odnesu.
Když moje babička sbírala bavlnu, váš děda dělal pedikúru.
Chápu. Opravdu.
Mami, sedni si. Jsi tu na návštěvě. Ani nevíš, kam patří.
- Chci pomoct. - Snažím se…
Sakra!
- Do prdele! Vodu nebo něco! - Hej! Co se sakra děje?
Co to děláte? Hej! Ne!
- Omlouvám se. - Přestaňte!
Mohli bychom vyhořet! Pardon!
Panebože.
Dobrý Bože.
Do prdele.
Co budeme dělat?
- S tím kufi? Už nic. - Ne, s rodiči.
Co já vím?
S tím si nemusíme dělat starosti.
Tvůj táta je náročnej, ale to víme od začátku.
A to má znamenat co?
Asi to, že se neusmál, neprohodil žádný vtip…
Aha. Takže můj táta je naštvanej černoch?
Neřekl jsem, že je naštvanej.
Ale říkáš o černochovi, že je náročnej, čímž naznačuješ, že je.
Je to černoch a je náročnej.
Jo, ale přece jako běloch nemůžeš říkat o černochovi,
že je „agresivní“ nebo „náročnej“.
Tím pasivně agresivně říkáš, že je naštvanej černoch.
- Mám říct, že není náročnej? - Neříkej nic.
Jestli má mít někdo pifku, tak na tvoji mámu. Zapálila tátovi kufi.
Co máš proti mámě? Jo, je úplně blbá, ale myslí to dobře.
Přece to neudělala schválně.
No, tím si nejsem jistá.
Nebudu se hádat kvůli něčemu tak absurdnímu.
Promluvme si o rabínovi.
Myslím, že ho nepotřebujeme. Ať to udělá nějaký kamarád.
Chtěla bych našeho imáma.
Vašeho imáma?
Jo, slečno Shakurová. Od kdy jsi taková muslimka?
Jsem muslimka odjakživa.
Pro tátu je to důležité, tak bychom ho měli mít.
- To včera byla muslimská slanina? - Jo, židovská slanina.
- Židovská? - Jo.
Nejsem super Žid. Jím slaninu. Je mi to jedno.
No a co jako?
- Chceš imáma? - A?
Mám otočit postel k Mekce?
- Stačí říct. - To bych moc ráda.
To koukám, jaká jsi najednou zarytá muslimka.
- To si piš. - Kam se hrabe tvůj táta!
Přejmenoval se z Woodyho na Akbara kvůli písničce.
Teď už to fakt přeháníš. Dej si pohov.
Vždyť jsme o tom spolu vtipkovali.
Neřekla jsem ti to, abys to pak použil proti mně.
Fakt ubohý, chováš se jako kretén.
Chovám se jako kretén?
Ano.
Tak jo.
Víš co? Nechci se hádat. Nemůžu.
Nechci se kvůli tomu hádat. Dobře?
Dneska toho bylo moc. Já už… Nemůžu.
Ani já. Taky se nechci hádat.
Hele, myslím, že nejlíp teď uděláme, když popřemýšlíme, co dál.
Souhlasím.
Navrhuju, že už s nima nikdy nepromluvíme.
Úplně je odstřihneme.
To nemůžeme.
Říkám si, že kdybychom s nimi strávili víc času…
Možná byste si mohli s mým tátou vyrazit jen vy dva.
To zní skvěle.
Třeba si pak na tebe zvykne.
Možná pak pochopí, co mezi námi je.
Mohlo by mu to pomoct se… A tobě taky.
Tak jo.
Jdu spát. Začaly mi měsíčky a je to síla.
Jo, taky mě to trápí.
Nedostal jsem měsíčky už tak 35 let.
Asi bych s tím měl k doktorovi.
Amira říkala, žes dal výpověď, abys mohl rozjet podcast.
Ano, to je pravda.
Vím, že to zní šíleně.
Takže víš, že to zní šíleně?
Jo, vím. Ale vlastně…
Víš, že to zní šíleně.
Vím, jenže ona…
Ona je prostě skvělá a pořád mi říkala:
„Život je krátkej, musíš jít za svým snem.“
Jak chceš zaopatřit mou dceru nějakým snem?
Máš nějaký snový bitcoiny nebo snovej penzijní fond nebo tak něco?
Ne, snovej penzijní fond nemám.
Ale dám do toho všechno.
Dáš do toho všechno?
Mluvíš jako podělanej běloch.
„Dám do toho všechno.“
Jo, chápu, klidně si vtipkujte, ustojím to.
Já nevtipkuju.
Ne, vím, že nevtipkujete. Chci říct, že dokážete dobře…
Nesnažím se nic dokázat. Jen říkám, cos právě řekl ty.
Takže jste mě neimitoval.
Vlastně jsem o imitaci ani nic neřekl.
Hele, já nikoho neimituju.
Tak jsem to… Já ani…
Nemyslím, že…
Moc ráda jsem se s tvými rodiči seznámila,
ale bylo mi hrozně kvůli kufi tvého otce.
Opravdu.
Vlastně z něj ještě kousek mám.
Říkala jsem si, že bych ho mohla zarámovat.
To ne. Nedělejte si starosti.
Určitě? Můžu se s tím stavit v domácích potřebách. Jsou šikovní.
- Člověk by neřekl, ale jde jim to. - No, víte…
Má doma spoustu kufi. Nechte to být.
- Vážně? - Ano.
Aha. Má na ně skříň.
Ne, není to skříň.
Ne, jen si dělám…
Je to dost duchovní záležitost.
Ano, rozhodně, určitě je má na pěkné polici.
Tuhle miluju!
Pardon. Tuhle písničku miluju.
Jo, má grády.
Je provokativní. Člověka rozpumpuje!
Proč se ti tak líbí?
Je skvělá. Je provokativní.
Jo. Co se ti na ní líbí, text?
Je to prostě dobrej jam. Skvělej jam.
Víš co?
Jak se ta píseň jmenuje? Zapomněl jsem její název.
Je tak provokativní.
Já nevím. Myslím…
- Je to „In Paris“? - Něco v Paříži.
- Jak se to jmenuje? - „Midnight in Paris“?
Ne, to není ono.
Není to „Půlnoc“.
Je to… Někdo jiný v Paříži.
Parta kámošů v Paříži?
Něco takovýho.
Není ti zima?
- Ne. - Mám vyhřívání sedadel.
- Chceš… - Aha. Díky.
Tak jo.
Tuhle miluju. Je šmrncovní.
Není skvělá?
Jo, tu znám.
Vstanu beze strachu, zase vstanu.
To je síla.
Každý den tisíckrát.
Skvělá pasáž, že?
Je to zvláštní. Neznám název té písničky,
ale ten pro mě vlastně není důležitý.
Důležitější pro mě je, o čem ta píseň je.
A to je přátelství…
v pařížských kulisách.
Hory, židovské nožičky.
Hory.
Je to o všech, víte?
Spíš o vašich kamarádech než o mých.
Měli bychom jet do Paříže.
- My čtyři? - Pojedeme do Paříže.
Jo, to bude přesně jako v té písni.
Kdybychom tam jeli. Skoro jako v té písni.
Bude to na 75 % jako v té písni, kdybychom s tebou jeli do Paříže.
Ty počty mi nesedí, ale…
Tak vysoko to nedám.
Neřekl jsem ti žádný zbraně?
Dej ten krám pryč. Říkám ti to už potřetí.
Zatraceně!
Zdar, vítej, Aku.
- Jak je? - Jo, v pohodě.
- Postaráš se o mě? - Jasně, i o tvýho…
nedobarvenýho kámoše. Posaďte se.
Mám tu škrábnutí. Hned to bude.
Snad nebudeme čekat dlouho.
Doufám, že ti to tu nevadí.
Jo. V pohodě. Je to tady boží.
Přesně.
I když se mi zdá, že sem nejsem vhodně oblečený.
Výborně, tak fajn.
Hej, Aku, co ten bílej bratranec?
Netuším, kámo. Upřímně toho týpka ani neznám.
To myslí mě?
- Mě určitě ne. - Bílej bratranče.
Jo, myslí mě.
Co je, kámo?
Udělej mi laskavost a sundej si tu mikinu.
Tvoje mikina, má špatnou barvu. Sundej to.
Do háje.
Jo, jasně, je hrozný dusno. Sundám ji.
Zvláštní, v autě ti před chvílí byla zima.
Jo, protože na mě foukala klimatizace a bál jsem se, že se nachladím.
Navíc už mi zima není, protože je tu spousta lidí,
takže si tu mikinu klidně sundám.
Počkej chvíli. Určitě to chceš udělat?
Je to tvoje věc,
ale co bude, až si to sundáš, co bude dál?
Jeho kumpáni si na tebe počkají ve sprše.
Každý den budeš bojovat za svoje mužství, dokud to nevzdáš.
A pak si s tebou každej vytře podlahu.
Vytře podlahu?
Budeš jim prát špinavé prádlo a odevzdávat proviant z kantýny.
To poslední, co každý večer uvidíš, než s pláčem usneš, bude jeho tvář.
To první, co ráno uvidíš, až se probudíš z nočních můr,
bude jeho tvář.
Chceš se chytit do tohohle nekonečného začarovaného kruhu
jen proto, že sis sundal mikinu?
Mají tady kantýnu?
Vždycky jsem chtěla jít se snachou na takovéhle rande.
- Fajn, těším se. - Jo.
Zdravím.
To je tedy přístup.
Dělají tady zábal z včelího vosku.
Je z opravdového úlu.
- Vážně? - Jo.
Mají ty úly přímo tady a…
- Ahoj. - Čau.
Sluší ti to.
Ano, určitě. Může být váš terapeut muž?
Moc se omlouvám.
Ale za co?
Copak jsi neviděla, co se teď stalo?
Ne, co se stalo?
Dobře. Jen abys věděla, chodím sem pořád.
- Víš? - Aha.
A teď sem přijdu s tebou
a pustí před námi nějakou bělošku.
Toho jsem si…
Možná byla objednaná před námi.
To je hrůza, co musíš snášet.
- Co? O čem to… - Počkej chvilku.
- To nemusíte. - Zařídím to.
Tak jo, musíte.
Zdravím.
Zdravím. Takže…
Jako budoucí tchyně
afroamerické ženy v Americe
jsem šokovaná a znechucená
rasismem, kterého jsem právě byla svědkem.
- Moment, o čem to mluvíte? - Víte moc dobře, o čem mluvím.
Ahoj.
Paní Shelley, pojďme na chvíli na vzduch.
Jo. Jdeme na vzduch.
Máme rezervaci na jméno Cohenová s „C“.
- Tak jo. - Pojďme na vzduch.
To bude fajn hra.
To si piš.
- Čau, Aku! - Čau!
Je to aspoň trochu jako Hughes Park?
Co?
Langston Hughes Park. Říkals, že tam hráváš.
I když jsem ho nenašel ani na Googlu,
ani o něm neslyšel nikdo, koho jsem se ptal.
No jasně. Google je totiž…
S Googlem mám tyhle problémy často, je nespolehlivej.
Řešil bych to s technickou podporou, ale…
A je to spíš provizorní pop-up park.
Ale tohle má hodně podobný charisma jako Langston Hughes Park.
Jo? Co kdyby sis s nima šel zahrát?
- Teď? - Jo, jdi si zahrát.
Čeká tu dost lidí.
- Ale jdi. Může si můj kámoš zahrát? - Jasně, pojď.
Jsi na řadě.
- Pohni! - Tak jo.
Tak jo. Ukaž jim, jak se hraje v Langston Hughes Parku.
Jasná páka.
„Život pro mne nebyl křišťálovým schodištěm.“
To je dobré.
To je Langston Hughes.
Vždyť já vím.
Cituju to pořád. Mám to v podpisu e-mailu.
Co to sakra děláš?
Vy to natáčíte?
- Tak nějak. - To nemusíte.
- Točím to pro sebe. - Dobře.
Do toho, Langstone.
To dáš.
Do toho, Langstone.
To jste netočil?
Ne, zkusím další.
Obejdi ho. Přesně tak.
No tak. Sakra, to ho prostě necháte?
To bylo skvělý. Musíme to zopakovat.
Jo, skvěle jsem se bavil.
Přidejte mě k nim do chatu. Jsou to čísla.
- Co to říkáš? - Kámo.
Černoši a běloši nikdy nebudou v pohodě. Tečka.
- O čem to kurva mluvíš? - O pravdě, kámo.
Jsi moje nejlepší kámoška a moje obchodní partnerka.
Jo, je to fakt silný, kámo.
Je to trochu, jako když zahneš ženský.
Když zahneš, chceš to hodit za hlavu, ale nemůžeš.
Protože se pořád vyptává, chce znát každý detail, nenechá to být.
Ptá se: „Svázal jsi ji?
Vykouřila ti ho? Dělali jste anál?“
Tenhle rozhovor se dost nečekaně stočil.
Musí se tam stočit, protože je to pravda.
Pro černochy v týhle zemi jsou běloši nevěrník.
A my jsme ta holka, co to nemůže hodit za hlavu.
I když bychom moc chtěli,
nedokážeme zapomenout, co jste nám udělali a co pořád děláte.
Pro ty, co mě neznají, jsem Demetrius, Amayřin bratranec.
Mám ji k smrti rád.
Jsem svatební koordinátor.
Tak jo, zaprvé se jmenuju Amira,
a ty pořádáš odpolední párty v letištním hotelu.
Obchod se rozrůstá, přesně jak by měl.
Když neeskaluješ, co potom děláš?
- No ne? - Jo.
No, já jsem Becca a taky koordinuju večírky.
Jsem rodinná přítelkyně Cohenových a…
Omlouvám se, nechci být nezdvořilá,
ale na co… je potřebujeme?
Amiro.
Rád bych zdůraznil, že jsem upozorňoval na příplatek za stres,
pokud s ní budou problémy. Musím to mít tip ťop.
Neboj se, bude spolupracovat.
Děkuju.
Víte, nemáte moc času, takže bychom měli jednat rychle.
Co kdybychom si nejdřív ujasnili téma?
Napadlo mě něco ve stylu starého Hollywoodu.
Starý Hollywood miluju.
Že jo? Já vím.
Víte, že se tenkrát černí baviči nemohli ubytovat v hotelu, kde vystupovali?
To je výborná připomínka.
Nikdy se mi nelíbil Jih proti Severu.
Mnohem dřív, než se to slušelo.
Ještě než to bylo cool.
Mám takové nutkání to celé posunout spíš směrem…
Napadá mě spíš něco v duchu Tronu. Pamatujete ten film z 80. let?
- Ne. - Jo.
Svatba ve stylu Tronu, ale v provedení z ulice.
Aby to bylo levnější,
použijeme místo obleků z filmu světelné LED obleky.
Skuteční lidé od nás budou dělat reálné věci ve světě Tronu.
Nemyslím…
- To se mi líbí. - Mně ne.
Jo, a máme to.
Aby bylo jasno, chcete, aby měli všichni stejný oblek?
Vyberete si barvu, jak je libo. Ale kdo dřív přijde, ten dřív mele.
Chci červenou.
Chceš červenou? A je to. Červená je fuč.
Kde ty obleky seženeme?
Obleky zajistím já.
Mám 40 svíticích tronovských obleků. Všechny funkční. Bude to skvělé.
- A máte jich 40? - Čtyřicet.
Jestli budete mít na svatbě víc jak 40 lidí,
nějak si poraďte.
Víc bych nezval, protože na ně nezbyde oblek.
Bez obleku budou vypadat divně.
- To zní neotřele. - Že jo?
- Tronovskou svatbu ještě nikdo neměl. - To ne.
Naši rodiče nás chtějí zabít.
Já vím.
Dobrá zpráva je, že už to máme skoro za sebou.
A jsou tak zaměstnaný, že o nich skoro nevíme.
Jo. Máma se neozvala už několik dní. Neuvěřitelný.
Jo, můj táta taky ne, což je nezvyklý.
Neposlal ani jednu zprávu s nějakým životním moudrem.
Myslíš, že se mu něco stalo?
Panebože, ne. Proč to říkáš?
Ne, to by byla hrůza.
Hotová tragédie. Jen se ujišťuju, jestli je v pořádku.
No nic, musím už jít. Nechci přijít pozdě.
Vypadáš krásně.
Děkuju.
Budeš skvělá. Nezapomeň, máš šťávu.
Tys ten film neviděl, že ne?
Ještě jednou řekni, že jsem neviděl Respekt,
a rozejdu se s tebou.
Proto jsem pro viktoriánské šaty zvolila modrou a zelenou.
Jsou to na tu dobu bohaté barvy.
Jen pro informaci, mám ve městě skvělé kontakty,
takže můžu sehnat kvalitní látky za zlomek ceny.
- To je skvělé. - Jo.
Ráda bych vám dala pár svých skic.
To bude skvělé.
A kdy že jste dokončila Harvard?
Třeba máme společné známé.
Já na Harvard nechodila. Chodila jsem na Howard.
- Howard! Zní to podobně. - Je to takový černý Harvard.
Zajímavé.
Jdeme na to!
Tahle rozlučka je přesně to, co potřebuješ,
abys sis před svatbou vyčistil hlavu.
Jsem tak vystresovanej. Nemůžu se dočkat.
Vegas s bandou, kámo. Užijeme si to.
Dám si éčko a olížu nějaký striptérce nohy. Bude to hustý.
Čau. Jak se vede, lidi?
Čau, jak je?
Jak je?
Jo. Doufám, že nevadí, že jsem se přidal.
Nechtěl jsem si to nechat ujít. Přivedl jsem i Omara.
Jak je, brácho?
Čau Omare.
Jo. Když jsem zjistil, že Amira jede
s tvojí mámou, sestrou a holkama do Palm Springs,
řekl jsem si, že bude fajn vyrazit si s klukama.
- Jo, to je dobrý a obvyklý nápad. - Jo.
Až budeme ve Vegas,
nechci, abys mě bral jako budoucího tchána.
Takovej nejsem.
Jsem jen další z tvých kámošů, co se s tebou chce bavit.
Jak se jmenuje tvůj kámoš?
Jmenuju se Mo a mám kozy.
Promiň, brácho. Sestro. Mo.
- Jo. - Jo.
- Sedíte na mém místě. - Omlouvám se.
Užijeme si to.
Určitě.
- Co se to sakra děje? - To nevím.
Ale ta jeho nenucenost je děsivá.
Tenhle typ tě zabije a dá si 9,5 hodiny klidnýho spánku.
To jsem udělal.
Hele, věděls, že Mo má kozy?
Jo, má je na hrudníku.
Takže jakej máš plán?
Nachytáme ho při nějaký blbosti a napráskáš ho svojí dceři?
Ne. Prostě tam budeme a postaráme se, aby se nebavil.
To je od tebe hodně podlý.
Ale musím uznat, že to je dobrej plán.
- Vegas odhalí pravou podstatu lidí. - Přesně tak.
- Dost prozradí i jeho parta. - Přesně tak.
Dáme panáka!
A spolknout.
Na mýho kámoše.
Na E a pak Z a kurva zase E. Je to jasný?
Už nebude k mání, lidi.
- Jo, tohle je na mě. - Jo.
- Ahoj! - Sakra, ty celá záříš.
Dámy, kdo tady dělá přes celou halu takový hluk?
Ahoj krásko!
Nazdárek kozičky!
Ahoj holky!
Kdo je ta bílá ženská?
Holky, tohle je paní Shelley, Ezrova máma.
Páni, jste všechny tak přenádherné.
Nemůžu od vás odtrhnout oči.
No vážně. Ty náušnice,
a to oranžové tady nahoře.
Je to boží. Nemůžu se toho nabažit.
Je to boží.
Všechny vás naprosto žeru.
Jo.
A to je nádherné tetování.
- Děkuju. - Ovšem. Co tam stojí?
„Odpočívej v pokoji, Big Reve.“
Upřímnou soustrast.
Jo, byl moje srdíčko.
Proč sis to nedala na druhý prso?
Mami, pro lásku boží.
- Moc mě to mrzí. Vaše ztráta i moje máma. - Ano.
Cože?
Tak abych si to ujasnil.
Každej, koho znáš, šňupe koks, ale ty ne.
Jo, je to šílený a znepokojující.
Upřímně nás to dost rozděluje.
Stýská se mi po tom, jací byli dřív.
Hej! Ezro!
Ezro, kámo. Už jsme skoro na suchu.
Potřebujeme číslo na tvýho člověka. Musíme mu zavolat.
Aby nám přinesl koks. Zavoláme mu? Díky.
Jakýho člověka? Žádnýho nemám!
Co to povídáš? To víš, že máš.
- Máš ho. - Koksák z Vegas z minule.
Zavolej mu. Nebuď labuť.
Myslím, že jste tak sjetý, že nevíte, co říkáte.
Žádnýho člověka na koks nemám.
Ale máš. Koupili jsme od něj kokain.
Je to dealer kokainu,
prodal nám kokain
a ty ses tak sjel, žes omdlel na hlavní třídě.
Měl jsi kokain po celý tváři.
Počkat, asi si tě pamatuju.
Minule ses tu posral.
Jo! Posral!
- Posral ses! Z kokainu! - Drž sakra hubu.
Je to pravda!
Hádejte, kreténi, koho jsem vyčmuchala?
Koksák!
Ezro! To je ten týpek, o kterým jsem mluvil.
Koksák!
Podívej na jeho klouby.
Jo, má tam napsáno „Koksák“.
Ezro! Díky za ten dárkový koš k narozeninám.
Jsi fakt bourák. Pro tebe, papi.
Zatraceně. To je spousta kokainu, Ezro.
Jo.
Hele, ty ses tu naposledy posral?
Nadělal sis do kalhot?
Ano, ale ne z kokainu. Bylo to z…
Bylo to z chilli.
Jsem připravená!
Sedm písmen. Plurál.
Skupina lidí, kteří se krásně pohybují.
Je to plurál, takže je tam „y“.
- „Y“. - Dobře.
- Striptérky! - Moc písmen.
Počkat. Ne, už to mám.
Je to slovo na „n“?
Ne.
Ne. Myslela jsem nevěstky.
Ne, opravdu mě napadly nevěstky,
protože ony se přece musí umět…
- Ty nevěstky… - Mami, prosím tě.
Cože?
Byly to baletky!
Panebože!
Do prdele!
- Co je to s váma? - Proboha!
Panebože!
- Co máte za problém? - To ne.
To nic. Máš krásný copánky.
Zaháklo se mi to o…
To nic. Přineste jí někdo…
- Tys věděla, že je to paruka? - Ne.
Je to úžasná práce, nemyslíš?
Dejte sem tu paruku. Dejte to sem.
- Je zacuchaná. - Už je dobře.
- Jdeme! - Tak jo.
Co se to…
- Byl tvůj výlet taky tak na nic? - Dalo by se říct.
Můj byl hroznej.
Táta ti nic neříkal?
Ne. Proč? Měl by?
Ne. Všechno bylo v pohodě
a naprosto normální, takže tak.
- Tak jo. - Co bylo za problém u vás? Moje máma?
Nechci o tom mluvit.
Co zase udělala?
Ezro, vážně o tom nechci mluvit.
Prostě mi to řekni.
Zkrátka byla zase totálně nemožná, jako vždycky.
Takoví už vy jste.
Co tím chceš sakra říct?
Promiň. Je toho teď na mě moc.
Promiň.
Tak jo.
Hele. Co to děláš?
- Vyhazuju to. - Proč?
Protože jsem tu práci nedostala.
Cože?
Producent mi volal, že se rozhodl pro někoho jiného,
kdo má víc zkušeností s dobovou módou. Tak něco.
To mě mrzí.
Jestli ti to pomůže, můžu chvíli platit za oba.
Ne, Ezro, nechci být vydržovaná panička.
Jen se snažím ti pomoct.
Jasný? Třeba…
Zavolám rodinnému příteli Ricku Greenwaldovi.
Má kontakty. Mohl by ti něco sehnat.
To je teda luxus.
Ty mě neposloucháš? Neslyšíš, co říkám?
Všechno jsem získala sama.
Musela jsem fakt dřít a překonat různý rasistický sračky.
A ty si teď přijdeš a zavoláš kamarádovi, aby mi dal práci,
kterou jsem měla dostat před pěti lety?
Jak myslíš, že mi teď je?
Nechci, aby ses cítila špatně. Jen se snažím pomoct.
Je v pořádku přijmout pomoc od někoho, kdo tě miluje.
To se ti řekne, když takhle v životě funguješ.
Já takhle ale nefunguju.
To je fuk. Musíme na tu zkušební večeři.
Jdu do koupelny. Sama.
Prosím.
Já s tebou do koupelny nechci.
Od kdy?
Ale mám tam nabíječku.
Jen si vezmu nabíječku, než se tam zavřeš.
Panebože!
Woody!
Čau chlape.
Jmenuju se Akbar Mohammad, brácho.
Brácho, máma ti dala jméno Woody, budu ti říkat Woody.
Jo, jenže máma neporodila ani žádnýho zločince,
co nosí padělanýho Versace a zneužívá sociální dávky, že?
Tohle je Versace.
Ale prosím tě.
A nejsem zločinec, jasný?
Šlo o obvinění z voyeurismu.
A díval jsem se, jen abych zjistil,
jestli mě moje stará podvádí, abych měl nižší alimenty.
Ale proč oknem?
Protože jsem chtěl vidět, jestli ji někdo neklátí.
To ti alimenty nesníží.
Když je žena běhna, soudce mi požehná.
Nemůžeš chtít platit míň, protožes viděl, jak ji někdo klátí.
Proto ti žádnej soudce alimenty nesníží.
Už se mi to povedlo.
- Ahoj strejdo EJi. - Ahoj zlato!
Tohle je Ezra. Ezro, můj strejda EJ.
- Jak je, Ez… Jak to bylo? - Ezra.
Těší mě. Hodně jsem o vás slyšel.
Aha.
Jo, tohle je Ezra. To je on.
Pašák, dobře.
Dobře, půjdu pozdravit Renee.
Buďte na něj hodní.
Budeme, neboj.
Necháš nám tu chodící kreditku a čekáš, že ji nepodojíme?
S tím účesem vypadá jako reklama na AmEx.
Dělá si srandu.
- Jasně. - Tak jo.
Vrať se brzy, prosím.
Ezra dělá podcast o černošské kultuře.
Řekni mu to, Ezro.
Jo, dělám podcasty.
O čem?
O kultuře.
Řekneš „kultura“ a černochy vynecháš?
Nějak vydělávat musíš, že jo?
Dej mi honem 150 dolarů. Ale neříkej jí to.
- To asi… - Dám si Cîroc.
A něco tady pro bílýho Barryho Whitea.
Haló! Chci něco říct.
- Chci mluvit. - Tak mluv.
Tohle je hezký, vážně moc hezký.
Já takovou svatbu nikdy neměla.
A to jsem se vdávala třikrát. Přesně tak.
Dvakrát na úřadě
a jednou v japonské restauraci.
Neměli jsme rezervaci, nic nóbl.
Amiro, sestřenko, chci ti říct, jakou mám za tebe a Ezru radost…
Chceme ti prostě poblahopřát, že si bereš toho bělocha.
Vždyť je to tu samej běloch.
Když jsi spokojená ty, my taky, že?
Byl jsem při útoku na Kapitol.
Je to tak. Byl jsem u toho.
Ezra se mě snažil zastavit.
Je to posranej liberál, ale dobrej člověk.
Na mého nejlepšího přítele Ezru. Je laskavý a ohleduplný,
ale nenapadlo ho posadit mě na černou stranu stolu.
Prostě by to vypadalo líp, chápeš?
Na inkluzi a naše nově nalezené generační bohatství.
Záhy rodinu opustil.
Nechal tak starost o děti i o dům na jeho matce.
A když mu matka v roce 1984 zemřela,
Xzibit neměl jinou možnost než se nastěhovat k otci do Nového Mexika.
Myslím, že… že to bylo Albuquerque.
Dobře. Myslím, že to můžeme ukončit. Jo.
Ta vakcína…
z vás udělá gaye.
Z toho plyne ponaučení.
Nerandi se ženskou, co nerespektuje tvou manželku.
Ne, nemyslel jsem… Řekl jsem to špatně.
Prosím o pozornost.
Poslouchejte.
Vím, že obvykle má otec nevěsty proslov až ve svatební den.
Ale potřebuju některé věci říct už dnes.
Když se otci vdává dcera,
říká se, že ji odevzdává jinému muži.
A to je opravdu těžké sousto.
Protože obvykle nevíte, co je ten muž, kterému svou dceru dáváte, zač.
Obvykle.
Ale já mám štěstí, protože si myslím, že vím, co je Ezra zač.
Není to žádný opilý, zdrogovaný, nezodpovědný děvkař,
který se obklopuje bandou zdegenerovaných rasistů.
Takového zetě já mít nebudu.
Budu mít jeho.
Jo, to je dobrý.
Takže na moji krásnou holčičku.
Na zdraví!
- Máme tě moc rádi! - Gratuluju.
Děkuji.
Zdravím.
Ezro.
Děkuju za to, co jste udělal.
Co jsem udělal?
Váš proslov.
Mohl jste mi to dát sežrat.
Ale nedal, takže díky.
Neděkuj mi, protože jsem to neudělal pro tebe,
ale pro svou dceru.
Myslíš, že bych ji před rodinou ponížil?
Ne.
Moc dobře mě neznáš.
Ale víš co?
Já znám tebe.
Znám tě od samého začátku.
Prokoukl jsem tě hned první den.
A nemám nejmenší tušení, proč s tebou moje dcera pořád je.
Ale jedno vím zcela určitě.
Ty rozhodně, stoprocentně a jednoznačně
nejsi pro mou dceru ten pravý.
Tečka.
- Proč? - Prosím?
Proč pro ni nejsem ten pravý?
Sakra, kde mám začít?
Kdekoliv.
Tak začněme tvojí rozlučkou.
Těma striptérkama a kokainem.
Začněme tím.
Začněme tím,
proč jste na mé rozlučce vůbec byl. Neměl jste právo tam být.
Na rozlučce má člověk blbnout. Normálně takovej nejsem.
Jasný? Mám vypatlaný kámoše.
Vetřel jste se tam a dostal, co chtěl.
Bylo mi na hovno.
Vlastně je mi na hovno, kdykoliv jste poblíž.
Jako byste mi chtěl kazit život. A já nevím proč.
Protože popravdě jsem se provinil jen tím,
že miluju vaši dceru,
celým svým srdcem.
A ona miluje mě a chceme se vzít.
Ale vy jste se rozhodl, ještě než jste mě poznal,
že mě budete nenávidět.
A co jste mě poznal, ze všech sil se na mě snažíte něco najít
a dokázat, že mezi černochy nepatřím, že je znám jen povrchně, ne zblízka.
Proto jste mě vzal hrát do toho parku
a do toho holičství, abych byl v tý červený mikině za idiota.
Proto si utahujete z mýho podcastu a hudebního vkusu,
toho, jak mluvím a myslím, z mých přátel a ze všeho, co ke mně patří.
A já si to nechávám líbit!
Nechávám si to sakra líbit. V jednom kuse.
A zjistil jsem, že v jednom jste měl pravdu.
V čem?
Nikdy, ani náhodou…
nepoznám, jaké je být černochem v této zemi.
Ale kreténa poznám.
Jo, já vím.
Mám z toho radost. A jsou to hrozně milí…
Amiro!
Ahoj.
Omluvíte mě na chvíli?
- Božíčku! - Zdravím.
Ahoj. Chtěla jsem ti jen říct, že vypadáš moc krásně.
Děkuju.
To jsou natáčky?
Tvoje vlasy. To je z natáček?
Ne, není.
Sakryš. Aha. Nejsou to příčesky, že ne?
Ne.
Ne? Aha. Sakra.
Dobře, asi budu muset začít znovu.
Po té rozlučce se svobodou
jsem se ponořila do studia vlasů černošek.
Například jsem se dívala na dokument Chrise Rocka.
Nevím, jestli jsi ho viděla, je naprosto fantastický.
On je tak vtipný.
Ten jeho hlas mě vždycky rozesměje.
Ne že by na vlasech černošek bylo něco vtipného.
Bože můj, neměla jsem tušení.
Vážně mě to ohromilo.
Ta energie a čas a…
bolest a utrpení, kterým černošky procházejí.
Takže jsem se chtěla jen informovat pro příště.
A teď už tě nechám jít.
Jo. Ale než půjdeš, můžeš mi říct…
Co je to za styl? Abych příště…
Shelley, já nejsem hračka.
Vážně se mi nelíbí, že se ke mně chováte
jako k nějaké ozdobě, kterou se můžete chlubit přátelům.
To bych nikdy neudělala.
- Ale děláte. - Ne…
Můžete mě nechat domluvit? Ano, děláte.
Co jsme se poznaly, jsem k vám laskavá a zdvořilá.
Začínám mít pocit, že jste nadšená, že máte černou snachu,
když je teď v módě se o černochy zajímat.
Když spolu jsme, určitě o tom někomu řeknete.
Ale jsem si jistá, že jim neříkáte, že pokaždé, když spolu jsme,
chováte se velmi urážlivě a neuvěřitelně nevhodně.
- Já… - A teď budete brečet.
Budete se tvářit jako oběť, jako by nic z toho, co jsem řekla, nebyla pravda.
Na mých pocitech nesejde.
To vy jste teď dotčená.
Jsem příliš útočná?
Máte na mě vztek?
Já blázen jsem vás vážně chtěla poznat.
Jako žena ženu.
- Myslela jsem, že mě uvidíte. - To jsem…
Ne, není to tak.
Protože nevidíte prostě mě.
Nezáleží na tom, kolik knih přečtete nebo kolik dokumentů si pustíte.
Stejně pro vás nebudu prostě Amira.
Vždycky budu Amira, výstavní černá snacha,
a to je sprostý.
Amiro, jsi v pořádku?
Ani ne.
Paní Shelley, jste v pořádku?
Dobře.
Amiro, zlato?
Můžu s tebou mluvit?
Ano.
Chceš začít?
Ano, ale mám dojem, že ty taky.
Ano.
Ezro…
Nevím, jak tohle bude fungovat.
Aha.
Já jen…
Víš, tvoje rodina,
moje rodina, to všechno.
Nevím, jestli by to mělo být takhle těžké.
A jestli mám být upřímná…
Bože, myslím, že na to nemám.
Je mi to moc líto.
Nebudu ti oponovat.
Naši rodiče…
Moje máma, tvůj táta…
Jo, nemyslím, že se to změní, takže…
Ale chci, abys věděla, že…
jsem nikdy v životě nebyl šťastnější než s tebou.
Cítím to stejně.
Tak jo.
Přemýšlel jsem o něčem, cos řekla.
Kdybych měla dolar od každýho, kdo tohle řekne…
Víš, že jsi extrémně protivná?
- Cože? - Teda.
Každopádně, co jsem řekla, že ti to tak vrtá hlavou?
Řeklas, že černoši a běloši nikdy nebudou v pohodě,
a myslím, že máš pravdu.
Jo, brácho, jasně, že mám pravdu.
Vždycky mám pravdu.
To tě trápí? Že mám vždycky pravdu?
Ne, trápí mě, že jsem na vteřinu opravdu věřil, že se pleteš.
Že máme naději. Budoucnost.
Že když se sejdou dva lidi z různých společenských kruhů,
dokážou spolu být díky vzájemnému soucitu, zájmu a lásce.
Ale když jde o černochy a bělochy, myslím, že láska nestačí.
Je tu příliš mnoho vnějších faktorů.
Ať už jsou to přátelé, nebo rodina,
lidi nedokážou přijmout, čemu nerozumí.
Je otázka, jestli je to tak správně, ale zkrátka je to tak.
Opravdu žijeme v rozdílných světech.
Z toho se nejde vymanit.
Vyrostl jsem na hip hopu. To mě formovalo.
Ale i tak jsem nebyl připravený na realitu světa, ze kterého nepocházím.
Vždycky budu outsider.
Proto, i když to zní debilně, mám pocit, že když něco miluješ,
tak i když to chceš se všema sdílet, je lepší si to nechat pro sebe.
Vidíš? Říkal jsem, že ten bílej Barry White má co říct.
On a Joe Rogan.
Nevadí mi, že si Rogan bere černochy do huby,
dokud mi to neříká do ksichtu.
Kámo, pěkně jsi s ním zametl.
Mluvíš o Ezrovi? Jak zametl?
- Zametls s ním jako se špinavou štětkou. - Ne, s tím na mě vůbec nechoď.
Udělal jsem, co by udělal každý otec.
Vytřel jsi s ním podlahu, protožes věděl, že ti to projde. Jen nekecej!
Udělal bys to jinak?
Vyrazil bych z něj auto.
Nechal bych si od něj předplatit kartu,
koupil bych pračku, sušičku, možná i kolínskou…
Nechal bych si spravit terasu. To by určitě rád udělal.
Ty žiješ opravdu mimo realitu. To se nikdy nestane.
Je jedno, co bych udělal.
Doba se změnila. Svět je jinej, Woody.
Akbare, hňupe. Jmenuju se Akbar.
- Je to stejný počet slabik… - Vidíš?
Neviděl jsi to, co já.
On a jeho kámoši, ti zvrhlíci, měli ve Vegas tolik kokainu,
jako by točili remake Zjizvené tváře.
Takže o to jde? O kokain?
Ano, to je jeden z hlavních důvodů. Kokain.
A ne jen kokain. Ale spousta kokainu.
Vydatné množství kokainu. Kam ses podíval.
Měl tolik kokainu, že se posral!
- Viděls, jak se posral? - Ne, to jsem neviděl.
Ale mluvili o tom, že se tam posral minule.
Všichni o tom pořád mluví. Ví to celé město.
Takovýho týpka si mám pustit do rodiny?
Teda.
Hele, nechci ho hájit, ale tys kdysi nebyl lepší.
Pamatuješ, když vyšlo Cold Blooded Ricka Jamese?
- Ne, na to si nepamatuju. - Ale koks si to pamatuje.
Kámo, to album jsme žrali.
Měl jsem tenkrát pocit, že máme něco společnýho.
A myslím, žes mu trochu ukřivdil.
Ukřivdil jsi mu.
A ukřivdil jsi Amiře.
Oběma jsi ukřivdil.
SHELLEY COHENOVÁ
Přestaň se prosím tak usmívat. Děsíš místní.
Mám radost, že mi můj syn chce koupit tenisky.
Stejně nechápu, proč najednou potřebuješ tenisky.
Protože Diane Kaplanové syn jedny koupil a ta koza o tom teď pořád mluví.
Do prdele.
Co?
To nevadí. Půjdeme dovnitř, koupíme boty, pohoda.
Diane asi tentokrát do kapsy nestrčíš. Nechci…
Ale…
Ezro?
Amiro, jak je, kotě?
„Jak je, kotě“? Proč mluvíš jako LL Cool J? Co se děje?
Promiň, nečekal jsem, že tu na tebe narazím.
To já taky ne.
Tati? Co se děje?
A kurva.
Dobré načasování.
Tak jo, nevzala jsem tě sem, abys mi koupil boty.
Jo, začíná mi to docházet.
A nevím, co jsem řekl já tobě, abys sem přišla, ale určitě to byla lež.
Pravda je, že jsme se s Shelley bavili.
Jo. Zvorali jsme to.
- Totálně. - Jo.
Máme pocit, že vám dlužíme omluvu.
- Můžu první? - Jen do toho.
Ezro.
Bratře.
Poslouchej.
Od první chvíle jsem se po tobě vozil
a omlouvám se.
Nezasloužil sis to.
Prostě jsem se nedokázal smířit s tím,
že nejsi ten, koho jsme si pro Amiru představovali.
Nenapadlo by mě, že v tobě někdy uvidím sebe,
ale vidím.
Jsi dobrý člověk.
A dříč.
A co je nejdůležitější,
oba máme moc rádi Amiru a uděláme cokoli, aby byla šťastná.
Tak, jsem na řadě.
Amiro, strašně moc se omlouvám za všechno, co jsem udělala
a řekla a čím jsem tě urazila.
Pravda je, že jsem byla prostě ztracená.
Můj syn si přivedl domů krásnou, úžasnou ženu
a já nevěděla nic o jejím světě.
Myslela jsem, že jo.
Měla jsem hroznou radost, že máme v rodině novou kulturu.
Doufám, že přijmeš moji omluvu.
Opravdu se omlouvám, za všechny bělochy.
Až na ty, co jsou opravdu rasisti.
A taky za všechny Židy.
Až na tetu Mitzie, protože…
- Je rasistka. - …ta je rasistka. Je to hrozný člověk.
Ale v první řadě za sebe,
Shelley Cohenovou z Brentwoodu v Kalifornii.
Moc se omlouvám, Amiro, protože tě mám ráda a nejsi hračka.
Vidím tě jako skutečnou, silnou,
jedinečnou osobu, kterou jsi.
Moc vám děkuju, paní Shelley, moc to pro mě znamená.
Naprosto to přijímám.
Bylo to velmi ryzí a upřímné,
takže moc děkuju.
A Ezzy…
Mrzí mě, že jsem vždycky na obtíž.
Nemrzí.
Máš pravdu, zlato, ale mám tě ráda.
- Jo. Já tebe taky. - Mám tě moc ráda.
Dobře, takže…
S Akbarem jsme dostali takový nápad.
Ano a myslíme, že se vám oběma bude moc líbit.
Hodně.
Tak… Chyběla jsem ti stejně jako ty mně?
Hrozně jsi mi chyběla.
Dokonce jsem si koupil pantofle, abych měl pocit, že jsi se mnou.
Byly Umbro. Nic lepšího neměli.
- Já vím. - To ne.
Koupil jsem je, aby mi nebylo smutno.
- Chybělas mi. - Taky jsi mi chyběl.
Mám tě ráda.
Bůh žehnej všem zde přítomným.
Dnes Ezra a Amira spojí své životy v manželství.
Dvě srdce jako jedno.
Ezro a Amiro, vybrali jste si jeden druhého, abyste vybudovali domov,
ne z cihel a malty, ale společné útočiště ve svých srdcích.
Kéž je váš domov každý den naplněný
stejně jako vy na této krásné cestě lásky.
Trochu moc jazyka.
To mají běloši společný.
Dokážeš uvěřit, že se to děje?
Jo!
- Páni. Vypadají tak šťastně, že? - Jo, vypadají.
Pan a paní Cohenovi.
Pan a paní Mohammad-Cohenovi.
Jo.
Pecka, co?
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová