Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Dessa kyssar!
Mjuka, ömma, passionerade...
Den fösta kyssen säger dig allt du behöver veta om nån.
Jag tror att det är precis då... Herregud, lugna ner er.
När man kysser nån känner man om man passar ihop.
Om man är gjorda för varandra eller inte.
- Som om man visste... - Förlåt att jag är sen, älskling.
Du vet när chefen blir galen och ber en om tusen saker?
"Det är fredag, veckan är slut. Varför frågade du inte mig igår?"
- Vad du är allvarlig. - Jag?
Ja. Har det hänt nåt?
Vad skulle det vara?
- Du har inte ätit några nötter. - Va?
Nötterna. Vanligtvis slukar du dem som om du vore en dammsugare.
Hej.
- Hur är läget, Silvia? - Hur är läget?
- Hej. - Hej.
- Berta, Silvia. - Trevligt.
Visst är han trevlig?
Först är han helt underbar. Sen börjar han titta på dig lite konstigt.
Som om han visste nåt som du inte vet. Sen dumpar han dig, helt utan förvarning.
- Vad gör du, Silvia? - Vad? Det är sant. Det var helt oväntat.
- Han har inte dumpat mig. - Och det var här han gjorde det.
- Tänker du dumpa mig? - Nej.
- Har han ätit några nötter? - Va?
Ni ses en fredag i en fullsatt bar så du inte kan ställa till med en scen.
Han har säkert betalat så han kan gå direkt.
- Nu räcker det. - Din växel.
Men vi har det bra.
- Bättre än nånsin förr, eller hur? - Ja.
Men han ser inte en framtid med dig. Så säger han till alla.
- Han är rädd för att binda sig. - Så är det nog.
- Varför har vi ingen framtid ihop? - För att...
Jag minns min första kyss.
Pussas!
Det var då allt började.
Det var på tiden!
Just då förstod jag ingenting...
...men det gjorde jag snart.
Allt blev precis som jag förutsett.
Och när jag säger allt,
menar jag allt.
Jag slösade bort sex månader av mitt liv på att dejta henne.
Men jag behövde prova en gång till för att veta säkert.
Om du pluggar...
- Du vill bli författare? - Ja, men jag har ingen självdisciplin.
Jag skulle vilja starta ett förlag. Publicera nya talanger, inte bästsäljare.
Med en logga som får en att tänka: "Det här är kvalitet."
- Jag gillar fridykning. - Där ser man.
Hjälp!
- Han har svalt mycket vatten. - Hjälp!
Jag ska dyka i helgen. Vill du följa med?
- Jag kan inte. - Kanske nästa helg?
- Jag ska köpa en kopp kaffe. - Okej.
Efter en kyss vet jag hur allt kommer bli. Alla bra saker och alla dåliga.
Varför har vi ingen framtid ihop?
Det blir bäst för oss båda. Tro mig, jag vet.
Därför kan jag roa mig och göra slut innan det går fel.
Skitstövel.
För det gör det alltid.
Gick det inte som planerat?
KÄRLEK VID FÖRSTA KYSSEN
Du borde visa upp din talang på Gran Via och ge 15% rabatt till dina ex.
Prata lite tystare.
Varför använder du inte den för att hitta en bästsäljare?
Du vet att den inte fungerar så.
Vet du vad som inte fungerar?
Jag visste det.
- Vi kommer gå i konkurs. - Nej.
Han sa att det inte fungerar.
Han är fotspecialist och vet inget om böcker.
Vi har precis fått tillbaka 500 exemplar av Kycklingbondens dagbok.
- Vad ska vi göra med dem? - Det var ju oväntat.
En kycklingbondes memoarer.
- Den handlar om Spaniens obefolkade delar. - Det finns redan tusentals böcker om det.
Jag behöver inga cyniker här.
- Om du inte tror på det här kan du gå. - Jag hjälper dig med lådorna.
- Upp med hakan. Middag i kväll? - Okej.
- Jag säger till Lucía. - Jag måste upp tidigt imorgon.
- Kom igen, vi går ut. - Nej.
- Det var så länge sen. - Nej.
Jag vet, jag ber Lucía ta med en väninna.
- Ja, men... - Inga men. Vi ses sen.
- Hejdå. - Hejdå.
Var ställer jag dem?
- Hej. - Vad jobbar du med?
Vampyrer. I Mauthausen.
- Uppföljare? - Föregångare.
Det låter intressant.
- Hej, läget? -Är du här?
- Vadan detta? -Är du här för sushin?
Nej. Jag äter inte sushi sen jag fick mask vid en Nadalpris-gala.
Jag hörde att du har det kämpigt.
- Att du kommer få stänga. - Det stämmer inte.
Jag förhandlar med flera seriösa investerare.
Kan du ge oss några namn?
Tyvärr inte, eftersom jag inte pratar tjetjenska.
Men de kommer investera. Vi funderar på att byta kontor.
Till ett som har värme?
- I september kommer du inte skratta. - Vad händer då?
Då släpper jag Sonsoles Duráns nya bok. Den påminner om hennes tidiga verk.
Feminin, stark... Men hon har ändå en ironisk underton.
- Det har hon. - Ja, så är det.
- Hon är hemma och jobbar hårt. - Nej, hon står där borta. Titta, där.
- Lammgyoza? - Nej, tack.
- Kan jag få ett glas vin? - Javisst.
Nej, förresten. En öl, tack.
Nej, kom.
Jag tar en vodka.
En vodka.
Tack.
- Sonsoles. - Javier.
Javier, hur är det med dig?
Bra, men borde inte du vara hemma och skriva?
Det är ingen bra dag. Jag hade skrivblockering i en hel timme.
Jag kunde inte skriva. Men sen tänkte jag, nej, nu räcker det.
Så jag öppnade en låda, tog en diazepam och sa till mig själv: "Gå på festen."
Så nu är jag här. Jag bryr mig inte om nåt pris.
- Okej. - Vet du vad det viktigaste priset är?
Värdighet.
Titta, honom har jag haft sex med.
Hur går det med boken?
- Bra. - Hur bra?
- Bra. Du kommer snart få läsa nåt. - När?
- Jag gör böcker, inte korvar. - Förlåt.
Men vi har en tidsplan och det har gått ett tag...
Jag hade kunnat välja Anagrama istället. Men det gjorde jag inte. Vet du varför?
- För Anagrama ville inte ha dig. - Tack.
Ingen vill ha dig.
Sonsoles första böcker blev enormt framgångsrika.
Alla sa att hon gav röst åt hennes generation.
- Hon kunde inte hantera pressen. - Hej, Sonsoles.
- Du är helt underbar. Tänk att du är här. - Det här är min första bok.
Ja, Panterns år är min favoritbok.
Men jag har gett ut en ny bok, Tigrinnans år.
Men du överträffade dig själv med den första.
Den är den bästa du skrivit.
Vad menar du? Nu är jag för smart? För dum? För fin? För ful? Eller vad?
Till María José.
Tack.
"Till María José, dra åt helvete."
Ja, dra åt helvete. Stick härifrån.
- Jag beundrade dig. - Gå och beundra jungfru Maria istället.
Om det är fler som vill att jag signerar min första bok kan ni gå.
Jag är här för att signera min senaste roman. Ingen respekt alls...
Tack så mycket. Ingen respekterar författaren.
Ingen respekterar kulturen. Bara gå, ut med er.
Sonsoles har inte haft en hit på tio år.
Jag har det lite jobbigt just nu.
Varför just jag?
Varför föll en stjärna i min trädgård?
Kom igen! Sjung lite, för helvete!
Ni ser för fan ut som att skattmasen är efter er.
Hälften av er skulle förtjäna det.
Trädgård...
Nu vet jag vad jag måste göra med dig
- Jag är hennes sista chans. - Jag tänker ta dig...
Och hon är min. Jag måste få henne att skriva klart snart.
- Annars är det kört för mig. - Himlen...
Jag tycker det är svårt att äta med pinnar.
- Allt är väldigt gott, eller hur? Väldigt... - Ja, det är gott.
- Hur länge har ni jobbat ihop? - En månad?
- Det är nog tre nu, eller? Sen... - Ja, just det.
Förresten, Roberto berättade hur det går för ditt förlag.
- Allt går bra. - Okej...
- Ni borde prova en fokusgrupp. - Jag?
- Nej, inte du. Ingen skulle gilla dig. - Tack.
Dina böcker. Vi kan sätta ihop en grupp.
De kan läsa dina böcker och säga: "Vi gillar detta, men inte detta."
Nej, tack.
- Behöver du inte hjälp? - Jag gör böcker, inte korvar.
Det är sant.
Det är ett bra sätt att nå konsumenten.
- Litteratur konsumeras inte. - Nej, inte din.
Kom igen, kan vi vara trevliga mot varandra?
Snälla.
-Är du från Madrid, Esther? - Nej, från Valencia.
- Jag flyttade till Madrid när... - Vi måste beställa en cheesecake.
- Den är så god. - Låt stackarn prata.
Efter det tog slut med min pojkvän.
Vi var tillsammans i sju år medan han studerade till fängelsevakt.
När han fick jobb på Picassent gjorde han slut.
Han valde fängelset över mig.
- Jag tar en bit cheesecake om ni ska ha. - Vi gör som hon vill. Bestäm du, Esther.
Okej. Det var trevligt att träffas.
Vi tar väl en drink?
- Tyvärr, jag har nageltrång imorgon bitti. - Nageltrång? Det har du väl varje dag?
Nej, jag sparar det roligaste till fredagarna. Det vet du.
Roberto. När gick vi ut sist?
- På din systers 40-årsdag, till exempel. - Hon fyller 43 år i år.
- Men jag måste hem. Förlåt. - Jag också.
Nej, stanna du. Skicka ett meddelande sen.
- Nej. - Ha så trevligt.
- Nu måste jag gå. Förlåt. Hejdå! - Men... Hallå!
Då tar vi väl en sista drink?
Jag vet ett ställe i närheten, så...
- Okej. - Okej?
- I lugn och ro. - Hitåt?
Ja.
- Ni skulle bli ett fint par. - Säkert.
- Jag dricker upp, sen går jag. - Nej.
Vad menar du?
- Jag lovade henne en dejt, så du stannar. - Hon har det bra. Hon är med i Eurovision.
- Du vill inte att jag dejtar din vän. - Varför inte?
För att du aldrig har gillat mig.
- Du är ett engångsligg, det är allt. -Är det allt jag är?
Du är en egoistisk idiot som är livrädd för förhållanden.
- Varför dansar ni inte? - Jag skulle precis gå.
- Nej! - Esther, det är sent.
- Nu går vi. - Nu dansar vi!
Vad gör du?
Kom hit.
Nu är det er tur!
Överraskning!
- ...bra kvalitet... - Tvåhundra?
Vad ska vi göra? Vi kan inte lämna henne så här.
- Du kan ta hem henne. - Vad snällt, tack.
Hon bor på sjätte våningen utan hiss. Stå upp. Håll henne.
Hallå! Här!
Okej.
Var bor hon?
Mintte. Det var det enda som fanns.
Tack.
Hur mår hon?
Hon är okej nu. Hon vilar. Men vi får se hur hon mår imorgon.
Förlåt för det jag sa tidigare.
På nattklubben.
Det är ingen fara. Du var ärlig.
Pikarna du ger när Roberto är med är värre.
- Och du då? - Vad är det med mig?
- Du spänner alltid käkarna när jag pratar. - Jag gnisslar tänder.
Visst, säkert. Men det gör du inte när din vän pratar.
Du skrattar åt allt han säger.
Jag bor med honom och han är inte så rolig.
Jag minns inte, för sen ni flyttade ihop träffar jag honom aldrig.
Är det mitt fel?
Så här är det. Din vän gör ingenting, varken med dig, mig eller nån annan.
När han slutar jobbet tar han en öl och sätter på The Mandalorian.
Vill du veta en hemlighet?
Jag är så jävla trött på Baby Yoda.
Jag måste gå.
- De sista. - Javier?
- Ja? - Titta på det här.
Santiago Doñate?
- Vad är det med honom? - Han bråkar med sin förläggare.
- Och alla andra. - Folk gillar honom.
- Vi säljer kvalitetslitteratur. - Som ingen köper.
- Vi kanske borde prova nåt annat? - Krigsreportrar är skitstövlar.
De ser en granatkastare från hotellet som de sen tjatar om i åratal.
Hans böcker är spännande.
Jag vill inte höra om krig, utan om en spännande vardag.
- Jag åkte buss i morse. Jag åt frukost på... - Simón, det räcker.
Hej.
Kan jag hjälpa dig?
- Hej. - Hej.
Vill du ha kaffe?
Nej, tack.
Vilken tur. Jag har slut på kapslar. De är så dyra.
Tack för hjälpen med Esther.
Nej, det var inte det jag ville säga. Jo, det var det, men...
Jag går förbi här på vägen till jobbet,
och jag tänkte att jag borde titta in och säga hej...
Det var inte det heller jag ville säga.
Jag kom hit för att jag tror att det hände nåt igår.
Alltså, inte så... Vi hade druckit, eller hur?
Jag menar, vi är ju vuxna människor och inget hände.
Jag ville bara se till att du inte tror att det var nåt allvarligt.
Nej, absolut inte. Inget allvarligt alls. Naturligtvis inte.
Är du irriterad?
Nej. Du säger att man inte ska stöta på sin bästa kompis tjej.
Vad snackar du om? Jag vill att det ska vara bra mellan oss.
- Allt är som vanligt, inget har hänt. - Det är inte det jag vill.
- Vad vill du då? - Att vi ska vara vänner.
Du är snäll. Det kan jag också vara. Vi behöver inte berätta...
- Jag älskar Santiago Doñates böcker. - Allvarligt?
- Ja, jag har läst alla. - Varför?
Jag stal dem från min bror.
Jag vet att de inte är sofistikerade. Men de är ganska gripande.
Jag sa ju det.
- Ska du publicera honom? - Nej.
Det borde du.
Jag vet inte...
Sen kan du investera vinsten i en ny Foster Wallace.
- Jag har inte ens läst hans böcker. - Jag har.
Jag är så glad att du ställde den frågan. Har jag sett fruktansvärda saker?
Naturligtvis.
Jag såg fruktansvärda saker i Kosovo 1998.
Under julen.
Och i Sudan, år 2013.
Det var 50 grader i skuggan.
Blodet torkade.
Det är samma sak som händer, om och om igen.
Befriare blir förövare.
Vänner förråder vänner för en tallrik mat.
Eller för att rädda sin familj.
Fråga er själva:
"Skulle jag rädda min familj?"
Kanske du räddar dig själv först?
Ni vet inte hur det är att vara i krig.
Människor förvandlas till djur.
Klappa.
Kom igen, han går snart.
Santiago, hur är det? Javier Castaños. Vi träffades en sommar i El Escorial.
- Var du talare? - Nej. Vi träffades på en restaurang.
- Jag minns inte. - Det gör jag. Maten var inte god.
Det här är Lucía.
Trevligt att träffas.
- Hon är ett stort fan. - Bara hon?
Nej, jag också, naturligtvis. På tal om det, jag äger ett litet förlag.
Inte så litet.
Medelstort. Jag hörde att du funderar på att byta.
- Folk vet var de kan hitta mina böcker. - Det är därför jag är här.
- Vill du publicera min bok? - Absolut.
Vilken är din favoritbok?
Det finns så många...
-Blek låga av Nabokov. - Av mina, grabben.
-Soluppgång i Mosul. -Soluppgång i Mosul. Definitivt.
Fast kanske inte lika bra som...
- Som Solnedgång i Kabul. - Precis.
Eller Skymning i Liverpool.
Vi är inte så stora.
Jag gillar inte de stora. Deras förmåga att förstöra är också stor.
Det är sant.
Du liknar en kvinna jag träffade på Hydra.
"När man får problem är det bäst att bara omfamna kvinnan man älskar
och vänta på att stormen ska avta."
Håll hårt i henne, grabben.
- Nej, vi är inte ett par. - Absolut inte.
- Hon och jag är inte... - Kan du signera den här?
Naturligtvis.
Lucía.
- Vad heter ditt förlag? - Mon FORTE. Adressen är Redondilla 17.
- Vi kan ta en kaffe... - Inte en chans.
- Ni är skyldiga alla pengar. Det vet alla. - Va?
Du hörde vad jag sa.
- Så pinsamt. - Nej, det var kul.
Kul för dig, ja. För att du gillar att se mig lida.
Okej, det gick inte så bra. Men det viktigaste är att man försöker.
- Jaså, säger vem? - Jag.
Tänk om man alltid fick som man ville. Vad tråkigt.
- Jag tycker det låter bra. - Hur skulle man lära sig?
Vet inte. Men jag tror inte lidande är rätt väg.
- Där har vi honom. Hedonisten. - Ja.
Vi vill alla samma sak. Att älska och bli älskade.
- Varför ska det vara så svårt? - Det är väl halva nöjet?
Att analysera vad som funkar och inte funkar.
Jag tror du har hållit i för många fokusgrupper.
Jag tror inte du tror på vad du säger.
- Har du läst den? - Nej.
Den är väldigt bra. Den handlar om Fitzgeralds och Zeldas liv i New York.
- Det slutade väl illa? - Ja. Men innan dess var det fantastiskt.
Om de vetat hur det skulle gå, hade de gjort likadant ändå?
Jag antar det.
- Där ser du. - Ibland är det oundvikligt.
- Det går inte så bra för dig, va? - För mig?
Med tjejerna, menar jag.
- Nej, inte speciellt. - Inte med jobbet heller.
- Jag hörde ditt telefonsamtal. - Spionerar du på mig?
- Det är mitt jobb. - Nej.
Jo. Annars vet jag ju inte när en kund behöver bjudas på en öl.
Eller hur?
- Jag bjuder. - Det låter bra.
- Skål. - Vad jobbar du med?
Du är stressad, men bär inte kostym.
- Jag äger ett förlag. - Det passar dig.
Tack?
- Jag är skådespelerska. - Det passar dig.
Tack. Jag agerar, sjunger, målar och dansar.
Jag uppträder.
Där ser man.
Nu kör vi.
- Lägger jag händerna här? - Ja.
Vad?
Det här känns konstigt.
- Tänk dig det här i 90 minuter. - Uppträder du så länge?
Med varje person. Ibland ännu längre. Tills det händer.
- Tills vad händer? - Tills personen öppnar sig.
Och visar sina känslor.
Du är snart redo.
- För vad? - Att visa dina känslor.
- Nej. Absolut inte. - Jo.
Vad har hänt?
- Inget. - Jag kan se det. Släpp ut det.
- Vad är det? - Inget.
- Du vill berätta. - Nej.
- Släpp ut det. - Jag har inget att säga.
Jag kan stanna här tills du är redo.
- Jag har inte ätit middag. Jag är hungrig. - Gillar du crêpes?
- Spelar du trummor också? - Var fan är crêpesjärnet?
Jag har spelat trummor. Jag var bra. Strunta i det om det blir besvärligt.
Du måste prova mina crêpes Suzette. Ett autentiskt franskt recept.
- Tartufo, var är crêpesjärnet? - Har du bott i Frankrike?
Ja. Jag jobbade på en färja. Mellan Marseille och Tunisien.
- Jag kan också laga en fantastisk falafel. - Jag älskar falafel.
Här är det.
- Helvete! - Delar du lägenhet med nån?
- Nej. - Vad är det då?
- Ariana? - Hej, hur är läget?
- Vad fan gör du här? - Vi ska gå nu.
- Bor du inte här? - Inte längre.
Men crêpesjärnet är mitt, han vägrar ge mig det.
- Vem är idioten? - Han heter Javier.
Han äger ett förlag och han är sugen på crêpes.
- Inte så jättesugen egentligen. - Lägg tillbaka det och försvinn.
Jag ska gå, men jag tar järnet med mig.
Det är mammas! Det tog henne evigheter att samla alla kupongerna.
Sluta, du vet att jag gillar Antonia. Hur mår hon?
Bra. Ge mig crêpesjärnet. Och trumpinnarna.
Din jävel.
Ge mig crêpesjärnet!
Spring!
Tyckte du det var roligt?
Inte illa för en torsdag.
- Du borde sluta röka. - Jag röker inte.
Vi kan gå. Han har nog gett upp nu.
Vet du...
- Han följde inte efter oss. - Jaså?
- Jag ville bara bli ensam med dig. - Sluta.
Jag gillar nån.
Där ser du.
En och en halv timme. Så lång tid tog det för dig att berätta.
Du hade rätt.
- Jag är kär. - Grattis!
- I min bästa väns flickvän. - Det är inte bra.
- Men han är inte rätt för henne. - Varför inte?
De har ingen framtid tillsammans. Det vet jag.
- Säg det då. - Till henne?
Nej, till honom.
Inte en chans.
-Är han din vän? - Ja.
- Vill du att han ska ha det bra? - Ja, så klart.
Din vän har rätt att få veta det.
Tack.
Vi tittade på en ny takvåning här i närheten.
Vart då?
Den ligger ungefär 20 minuter utanför Alcobendas. Och...
-Är du törstig? - Vi har inte gått 10 000 steg än.
Vilka goda kroketter.
- Ja. - Det finns mycket god mat häromkring.
- Funderar ni på att köpa? - Ja. Det vanliga, du vet.
Köpa en lägenhet, gifta sig, skaffa barn...
- Det vanliga. - Ja.
Vad?
-Är du säker? - Säker på vad?
- Innan hade du planer. - Vilka planer?
Planer.
På att resa, se världen, uppleva äventyr...
- Jag är fotspecialist. - De kan också resa.
Fotspecialister utan gränser. Rädda fötterna.
Det är sant. Det var min plan.
Men nu har jag kliniken och är tillsammans med Lucía...
- Har ni det bra? - Ja, vi har det bra.
- Vad är det? - Inget.
Berätta vad det är.
Jag förstår inte. Vad är det?
- Jag vill bara ditt bästa. - Det vet jag.
- Nåt verkar ha ändrats. - Vad menar du?
Ni verkar inte ha det lika bra. Ni skrattade alltid, nu grälar ni mest.
- Det är normalt i ett förhållande. - Det verkar som om allt går på rutin.
- Jag gillar rutiner. - Ja, men gör hon det?
- Har hon sagt nåt? - Nej. Men det syns.
Du vet hur kvinnor funkar, visst?
- Ja. - Men inte Lucía.
Nej.
Förlåt. Jag borde inte lagt mig i.
Sanningen är att jag kan vara ganska lat. Min pappa är likadan.
Han hade turen att hitta mamma, sen blev han lat. Därför gjorde hon slut.
Nu tittar han bara på The Mentalist och dricker öl hela dagarna.
Bli inte som din far. Du kan förändras om du vill.
- Du har rätt. - Har jag?
Du har helt rätt, Javi.
- Tack. - Visst.
Nej. Jag menar det. Tack, Javi.
Tack, Javi.
Ni har provat en ny konserverad tonfisk. Berätta hur det har gått.
Jag kunde inte öppna burken. Den är besvärlig.
Okej. Hade nån annan problem med förpackningen?
Jag.
Jag behöver plåster.
Esther...
Ni som provat tonfisken, hur smakade den?
Bra. Den är jättegod. Den godaste tonfisken jag nånsin ätit.
Vad bra.
- Vilka andra märken brukar du äta? - Inga, jag är allergisk.
- Ring efter en läkare. - Kan han kolla mitt sår också?
Nej, du är okej.
- Lu... - Nu fortsätter vi.
Du har besök.
- Ursäkta mig. - Vad har hänt? Vad gör du här? Jag jobbar.
Vi gör väl det på det klassiska sättet?
- Vad gör du? - Nåt jag borde ha gjort för länge sen.
Vad romantiskt!
- Ja! - Ja!
- Kom igen, Roberto. Kom ut nu. - Nej.
- Släpp in mig då. - Nej!
Nu känns det som världens undergång, men du kommer över det.
Hur fan ska jag komma över det här?
- Kom ut! - Nej, sa jag!
Minns du när Amaya lämnade dig?
Det tog tre år att komma över, ändå var jag inte lika kär.
Det här var meningen. Om ett tag kommer du inse att...
- Du. - Vad?
Du såg det komma.
- Inte direkt... - Men inte jag. Jag märkte ingenting.
Men hon har hintat om det.
För när Lucía inte mår bra, då möblerar hon om och...
Parketten är förstörd för att hon möblerat om så ofta.
- Så ja. - Fan också.
-Är hon kvar hemma? - Nej.
Hon är hemma hos Esther.
Men hon kommer hem i helgen för att hämta sina saker och...
Och jag flyttar hem till pappa.
Jag hatar The Mentalist.
- Så ja. - Jag orkar inte gå igenom det här igen.
- Du kan inte lämna honom. - Varför inte?
För att ni älskar varandra.
- Det här är inte lätt för mig heller. - Gör det inte då.
Ta den sidan. Snälla.
Nej, sätt ner den.
- Har han skickat dig, eller? - Nej, jag sa att jag skulle köpa te.
- Inte te, han har lågt blodtryck. - Te till mig.
- Inte bra. - Kan du inte tänka på saken?
Du har rätt. Nu när jag verkligen tänker igenom det så...
Nej!
- Ni tänkte ju köpa hus. - Nej.
Han tänkte köpa hus. Jag vill fortsätta hyra i centrum.
Han vill ta lån för att bo tio minuter från Burgos.
Jag förstår inte varför han plötsligt vill gifta sig.
Vi pratade.
- Sa du åt honom att fria? - Tvärtom, men han missförstod.
- Kan vi inte låtsas som om inget har hänt? - Jag vill inte fortsätta som förut.
- Fan också. Allt det här är mitt fel. - Nej, det har inget med dig att göra.
Det handlar om att jag vill prata men att din vän vägrar lyssna.
-Är du säker? - Stänger han av Calamaro när du pratar?
Nej. Jag undrar om du är säker på att det inte har med mig att göra.
Jag är säker.
Hallå?
- Hej. - Hej.
- Javi, hur är det med dig? - Bra.
- Vad kul att se dig igen. - Jag skulle precis gå.
Nej, varför ska du gå redan? Lucía skulle precis åka, eller hur?
Minns du inte att vi pratade om den där...?
Ursäkta oss. Ja, du vet...
Om den där...
- Vad? - Lu, ta en promenad, okej?
- Nej. - Jo.
Jag vet att det inte går så bra för dig, men det är värre för mig.
Det har gått längre tid.
- Det är ingen bra idé. - Varför?
Du sa själv att han är ett perfekt engångsligg.
Jag måste göra det här för att komma över mitt ex.
- Esther. - Vad?
- Han är en tjejtjusare. - Nej.
Vad händer om du blir kär i honom?
- Det tar vi då. - Nej.
Okej, Lucía? Ha en trevlig promenad. Javi?
Jav...?
Javi?
Kära Javier, jag har mejlat manuset till dig.
Ursäkta att det tog så lång tid. Men som du vet gör vi böcker, inte korvar.
- En stor kram. Jag hoppas du gillar det. - Inte korvar.
Vi går och äter lunch.
Javi, är du okej?
Ja.
Är det Sonsoles bok?
Och?
- Den är okej. - Du gillade den inte.
Jodå, jag gillade den. Den påminner om hennes första romaner.
- Det är väl bra? - Ja.
- Vad är det då? - Jag vet inte. Den börjar bra.
Mycket bra. Men slutet liksom rinner ut i sanden.
- Som om jag läst den tusen gånger. - Du verkar lite förvirrad.
- Kanske. - Du kanske borde låta nån annan läsa den?
- Tror du det? - För att ge dig ett modernare perspektiv.
Kanske från en ung, fördomsfri tjej,
som stämmer in på den potentiella läsarens profil.
Tack för att ni kommit hit idag för att diskutera Sonsoles senaste roman,
som är helt fantastisk.
Titeln är väldigt tilltalande, eller hur? Har alla läst boken?
- Jag är inte säker på... - Lita på mig.
Låt oss höra.
Vad tyckte ni? Gillade ni den? Berätta lite... Ja?
- Den var lite för lång. - Det tyckte jag också.
Är 200 sidor för långt? Vill de ha en bilderbok?
- Ja, lite. - Ja.
- Okej. - Jag hittade några stavfel.
Jag har skrivit ner sidorna. Ska jag läsa upp dem?
- Visst. - Vi måste bli noggrannare med sånt.
Okej. Ja.
Sida 49.
- Ja. - Sida 73.
Sjuttiotre.
Sida 51. Det var faktiskt väldigt roligt.
Hon kommer korrekturläsa hela boken nu.
- Men jag gillade den verkligen. - Jag tror vi har tillräckligt.
Det kanske finns nåt annat vi kan... Är det nån som har...?
Den fångade mitt intresse direkt faktiskt.
- Den påminde mig om min barndom. - Vad fint.
Ja, jag kände också...
Problemet är att allt leder en mot slutet.
- Slutet är problemet. - Tycker du det?
- Ja. Det liksom rinner ut i sanden. - Jag håller inte med.
- Tycker du? - Den saknar nåt, eller hur?
- Ja, som... - Nåt som överraskar en.
Jag ville bli överraskad av slutet, men det var väldigt förutsägbart.
- Precis. - Eller hur?
Som om jag läst den tusen gånger.
- Jaså? - Precis.
Ni skulle alltså gilla den om den hade ett annat slut?
- Absolut. - Ja?
- Det hade nog fungerat bättre. - Ja.
Okej. Så vilka av er skulle rekommendera den?
- Jag. - Ja?
- Jag också. - Toppen!
Vad roligt. Dessutom är det en bra bok att ge bort som present, eller hur?
Tack.
-Är du okej? - Ja.
Vad gör vi nu?
- Klär på oss innan Esther kommer. - Jag menade inte med Esther.
- Jag vet. - Jag känner mig som en skitstövel.
- Jag också. - Men det hade hänt förr eller senare.
- Jag antar det. - Jag är helt säker.
Okej.
Ingen behöver få veta nåt, för det här behöver inte bli nåt. Visst?
Visst.
Dessutom lämnar jag inte ett förhållande för att direkt kasta mig in i ett nytt.
Jag förstår. Det är inte rätt tidpunkt för ett förhållande.
Vi säger inget.
- Ingen press. - Det är bara...
Dessutom, du och jag?
Det här är så konstigt.
Vi får ta det som det kommer.
Det här var bara ett engångsligg. Det kommer inte bli nåt mer.
Men jag visste precis vad som skulle hända.
- Tänk att du aldrig varit här. - Aldrig.
Okej, lägenhet 4A.
Det är öppet.
Snyggt foto.
Nu räcker det, du har 500 bilder på mig. Ställ dig där.
- Vad tycker du? - Vilken lägenhet!
- Det gjorde du bra. - Det gjorde jag.
- Vad är det här? - Vi måste ju fira, eller hur?
Sofforna kan stå här. En projektor...
Det största bord jag nånsin haft.
Och så växter överallt. Växter här, fler växter. Växter överallt.
Vill du se sovrummet?
- Hejdå! - Hejdå.
Godmorgon.
- Hoppa upp. - Här blir bra.
- Hoppa upp, det blir bättre. - Nej.
Men varför inte? Det blir...
Hej!
- Hej! - Hur är det?
- Du skrämde mig. - Du borde lämna tillbaka nycklarna.
- Jag ska bara hämta madrassen också. - Ja, visst...
- Du ser ut att må bra. - Ja, jag mår bra.
- Jag bjuder på en öl. - I baren?
Nej. Jag fick sparken.
- Tartufo. - Du glömde den här.
Tack.
- Tillhör den här ett annat ex? - Du får se.
Välkommen hem. Nu kan du vara fri och glad.
Varsågod.
Vad gör du? Vart ska du?
Kom nu.
- Fint, va? - Ja, det är vackert.
- Men det känns inte så säkert. - Jag tycker det känns för litet.
- Ställningen? - Nej, Madrid.
Jag vill tillbaka till Australien.
- Har du bott i Australien? - Jag älskar Australien.
- Du har visst bott på många ställen. - Ja.
Jag jobbade som frisör i Thailand. Och körde taxi i Lima.
- Och jag var modell för en dag. - Jaså?
Ja, jag visade upp ortopediska skor.
- Vilket liv du haft. - Om du bara visste...
-Är det här din lägenhet? - Nej.
Men nästan. Jag har bott här i snart ett år.
- Herregud! - Nej! Min kompis äger den.
Men han reser jorden runt halva året, och resten är han i Madrid.
- Men du har bott här i ett år? - Ja. Det är sant.
Sist vi pratade skulle han precis bestiga Matterhorn.
Duschen läcker och jag vill inte betala för det.
Du oroar dig inte i onödan, eller hur?
Menar du att jag skiter i det mesta?
- Hur går det med din väns flickvän? - De har gjort slut.
- Vad bra. Är hon din flickvän nu? - Inte än. Men det kommer hon bli.
Självsäkert.
- Nej, men ibland vet man. - Inte när det gäller kärlek.
Jag är faktiskt en jävel på kärlek.
Det är sant. Känner inte du om du klickar med nån?
Jo. Men jag brukar ha fel.
Jag har aldrig fel. Jag bara vet.
- På första dejten? - Första kyssen.
- Smidigt. - Vad menar du?
Om du ville kyssa mig kunde du bara sagt det.
- Nej, det vill jag inte. - Det vill du säkert!
Smart. Hjälpa mig upp för ställningen, bjuda på öl...
- Jag? - Nu förstår jag. Du hittar på en historia...
- Så är det inte. - Så gulligt!
Jaså? Okej, bevisa det då.
Som du vill.
Nå?
- Inget. - Vad menar du?
Inget. Det har aldrig hänt förr.
- Får jag försöka igen? - Okej, försök du.
Ingenting alls.
När man hittat sitt livs kärlek kanske det försvinner. Borta för alltid.
- Oj, tänk att jag är ditt livs kärlek. - Nej...
- Alltså, jag gillar dig, men... - Nej...
Jag har fobi för förhållanden. Men din talang är fantastisk.
- Allt du gör är bara... - Nej, det är inte du.
Tänk att det har försvunnit.
- Tack. - Va?
- Tack! - Det var så lite.
Tack!
Roberto...
- Hej, hur är läget? - Vad gör du här?
Det där är Lucías favoritväxt.
De är lätta att sköta. Hur är det med dig? Jag har ringt dig massor av gånger.
Ljug inte. Du har ringt ett par gånger. Förlåt, jag var inte redo att prata.
Nej, förlåt mig. Jag har haft fullt upp.
Jag mår inte bra. Jag kan inte gå vidare.
Jag kan varken koncentrera mig på jobbet eller sova.
- Det är så jobbigt. - Det är det alltid när det tar slut.
- Inte för dig. - Men för de jag gör slut med.
Kan vi inte åka iväg i helgen? Vi kör nånstans.
Vart då?
Till Granada. Dit åkte vi när Amaya gjorde slut med dig.
Ja, det var ju kul, men... Jag vet inte.
Denna gången blir det ännu roligare.
Men jag hinner inte planera nu. Vi hörs snart, okej? Jag ska träffa nån.
- Vem då? - En tjej.
Esther?
Okej, dags att gå.
- Förlåt, men jag har så mycket att göra. - Okej. Det är ingen fara.
Växten vill inte stå i solen...
Vänta!
Roberto, vänta!
Nej. Men tack för att ni väntade tills vi gjort slut.
- Vi kysstes efter middagen med Esther. - Då var vi fortfarande tillsammans.
Det var inte meningen. Men jag såg det. Det är hon, mitt livs kärlek.
- Du vet att jag kan se sånt. - Vet jag?
Tror du att jag är en idiot? Sluta nu ljuga, för helvete.
- Du har alltid trott på mig. - Jag spelade med.
För att det var kul. Och för att vi var vänner.
Vänta.
Nu ser jag också nåt.
Att du alltid har varit en skit. Och att jag har varit korkad.
Det värsta är att snart krossar du hennes hjärta också.
Roberto hade fel.
De följande månaderna var de bästa i mitt liv.
- Har du vitling? - Visst. Vill du att jag rensar den?
Ja, okej.
- Jag har inte så mycket kläder. - Jaså?
- Titta inte på den. - Ta på den!
- Ge mig lite. - Du tog allt, eller hur?
Vad gör du?
- Visa den för honom. - Nej, tack.
Den lever nästan.
Idiot...
- Vad har hänt? - Inget. Ta det lugnt, jag fixar det.
Ta det lugnt? Stäng av vattnet!
Delar vi garderob?
- Hallå? - Hej.
- Här kommer en ny fredskalla! - Så fin.
Det är så fint väder. Ska vi gå på utställningen på Thyssen?
- Du skulle inte gilla den. - Jag har inte ens sagt vilken det är.
Det är Magritte. Du kommer tycka den är tråkig.
Vad du är på dåligt humör.
Förlåt, det är jobbet. Ett ögonblick.
Hej, Carla.
Jag har läst Sonsoles bok igen.
- Kan den bli en klassiker? - Det är den redan.
Du sa att det kändes som att du läst den tusen gånger...
- Jag älskar omslaget! - Vad bra.
För du ska betala för 3000 böcker.
- Varför då? - Varför? Det här är ett plagiat!
- Plagiat? - På minst fem böcker.
- Jag förstår inte vad du pratar om. - Tror du att jag är korkad?
- Problemet är att du inte tror på mig. - Det här är inte mitt fel.
- Det är därför du försökte signera Doñate. - Ja, jag försökte signera honom.
Han säljer böcker och är lätt att jobba med.
- Nej, Doñate är outhärdlig. - Men han kopierar inte andras böcker.
Han har kopierat sina egna böcker i 20 år.
Tror du att jag kommer publicera den?
Nej.
Naturligtvis är den ett plagiat.
- Men jag vet inget om ungdomar. - Varför skriver du om dem då?
För jag har inget annat att berätta.
Tidigare...
...gjorde jag saker.
Det gör du nu också.
Nej, inget intressant.
Folk gillar dig.
Du då?
Där ser du.
Du säger att du inte gör nåt. Hon gör massor av saker.
Vem är hon?
Hon reser, träffar folk och gör dumheter.
- En gång åt jag en myrkott. - Va?
Hon är väl ingen influencer?
Absolut inte. Jag tycker inte om att filmas.
Jag är Ariana, din musa.
Jag gillar din jacka.
- Gör du det? - Ja.
Jag älskar verkligen ditt hus.
Överraskning...
Vad är det?
Inget.
Sa du "överraskning"?
Nej.
- Hur så? - Det var inget.
Varför står du där? Jag har dukat i vardagsrummet.
Överraskning!
Har den äran idag
Har den äran, kära Javi
Har den äran idag
Nej! Du måste ju önska dig nåt.
- Skål. - Vad överraskad du såg ut.
- Hade du ingen aning? - Ingen alls.
Vi har ännu en överraskning till dig.
Till dig.
Det behövdes inte.
- Grattis, chefen. - Tack så mycket.
KYCKLINGBONDENS DAGBOK
- Vi vill spara våra egna pengar. - Den är väldigt spännande.
- Jag grät när kycklingen nackades. - Jag också.
- Så dramatiskt. - Ja.
Jag hade jättetrevligt, tack så mycket.
Du visste, eller hur?
- Nej. - Säkert...
Okej, det gjorde jag.
- Jag såg Rubens bil längre ner på gatan. - Menar du allvar?
Jag sa åt dem att parkera på parkeringen och inte på gatan.
Det spelar ingen roll. Det blev jättebra ändå.
Du.
Grattis på födelsedagen.
Se där!
Se här...
Då ska vi se.
Biljetter till Marrakech.
Jag hörde dig säga till Roberto att det är din favoritdestination.
Vad glad jag blir.
- Vad? - Du visste vad det var.
Jag? Nej.
- Det ser jag ju på dig. - Hur skulle jag kunna veta det?
- Kollar du min telefon? - Nej!
- Så jag är förutsägbar. Är jag jobbig? -Är du galen? Du är perfekt.
Det säger du alltid.
Men det känns som att varje gång vi gör nåt...
- Vad? - Att du vet vad som kommer hända.
- Men sluta nu. - Du blir aldrig överraskad.
- Vem vill bli överraskad? - Alla.
Hjärtinfarkter brukar komma som en överraskning.
Javi, lägg av. Det här är viktigt för mig.
Monotona förhållanden funkar inte, det vet jag.
- Menar du att vårt förhållande är tråkigt? - Nej, men du tycker att jag är tråkig.
Nu ska vi åka till Marrakech. Det blir kul att bo på La Mamounia igen.
Hur vet du att vi ska bo på La Mamounia?
För att du har utsökt smak? Jag vet inte. Intuition?
Och man gör väl alltid samma saker när man är i Marrakech?
Vi kommer besöka medinan.
Vi prutar på nån matta värd 100, men du vill ge 200 för säkerhets skull.
Jag rekommenderar couscousen, men du vägrar och tar en Caesarsallad.
Vem äter Caesarsallad i Marrakech?
Du blir magsjuk så vi stannar på hotellet resten av resan.
På flygplatsen köper du tidningen Hello.
Du läser att Carlota Casiraghi gör slut med sin pojkvän.
- Vill du inte åka kan du bara säga det. - Det vill jag.
- Nej, jag tar med Esther. - Det är min present.
Första halvan av vårt förhållande gömde vi oss för Roberto.
Sen dess har vi varit oskiljaktiga.
Vi kanske behöver en liten paus.
Men i slutändan kostade trädgården mer än vad jag tjänat på krukorna.
Sallad är så oförutsägbart.
Visst, sallad är väldigt oförutsägbart.
Men jag är ute efter nåt lite mer poetiskt.
- Så klart. - Något som...
"Naturens osäkerhet spred sitt kaos."
Ja? Lät det bra?
- Precis så var det. - Okej.
- Och då när jag var borgmästare... - Just det.
"Borgmästare i Australien."
Det var i en liten by.
Jag exporterade fyrverkerier, men brände nästan ner hela byn.
-Är det sant? - Ja!
Då skriver jag: "Pyroman i Australien."
- Jag får nog inte komma tillbaka. - Troligtvis inte.
Fan, jag måste till teatern nu.
- Jag kör dig. - Bra. Då kan du få se min föreställning.
Den här tjejen är verkligen full av överraskningar. Gratulerar.
- Kul att du gillar henne. - Det gör du också.
Nej. Jag har en flickvän.
Vad?
- Inget. - Ska vi åka?
- Tack. - Inga problem.
Imorgon ska jag berätta om de döda delfinerna i Peru.
- Okej, vad bra. - Lycka till.
Vi ses sen. "De döda delfinerna i Peru..."
- Javi! - Raring. Hur är Marrakech?
Hallå?
Jag hör... Se upp för motorcykeln! Jag hör dig inte. Vi är på en marknad.
- Lucía? - Visa mig.
Du kan bestämma dig sen. Ja, vi är på en marknad.
- Va? - Titta, mattor!
- Vad fina! - Kan du höra mig?
Vilket oljud.
- Javi, jag kan inte höra dig. - 250.
Femtio.
Va? Femtio? Javi, jag ringer dig snart.
Nej, man måste förhandla om priset. Man måste... Femtio.
- För dig och bara för dig... - Ja?
- Tvåhundra. Då får du den lilla på köpet. - Det är ett bra pris.
Etthundra?
- Va? Etthundra? - Du förolämpar honom.
- Nej, det är så det funkar. - För dig och bara för dig, 100 euro. Okej.
Toppen!
Shukran. Toppen! Jag älskar den.
Okej, vi ska fundera på det. Tack så mycket.
Jag har de bästa mattorna på hela marknaden.
Bravo!
Ha det bra.
Du klär i den.
Vad var det där?
Min föreställning.
- Jag visade ju dig i baren. - Det här var inte vad du gjorde i baren.
Det är sant, jag har ändrat lite.
- Gillade du den inte? - Går färgen bort i tvätten?
- Vad är blodet gjort av? - Blod.
- Vad? - Du är helt galen.
- Nej. - Jo.
Helt vansinnig. Ingen tvekan om saken.
Vill du ha mer blod, eller? Ge mig den där. Då ska vi se.
Trevligt...
- Vad gör du? - Förlåt.
- Förlåt mig. - Men...
- Du har väl en flickvän? - Ja, förlåt.
Du får ursäkta mig. Jag vet inte...
Jag förstår inte.
Jag vet inte. Med henne ser jag allt så klart, vilket är bra.
Med dig ser jag ingenting. Det är också bra.
Jag förstår.
Du måste bara bestämma dig, eller hur?
Jag vet inte.
Men det vet jag.
Ingen fara, jag hjälper dig.
Sluta bete dig som en idiot.
Om det fanns tvivel kvar, försvann de den kvällen.
Jag tänkte på hur länge jag väntat på Lucía.
TILL LUCÍA. FÖR
Jag kunde inte förlora henne nu.
Jag ville överraska henne. Jag skulle be Doñate signera hennes bok.
Att träffa honom var det första vi gjorde ihop,
så det vore fint om... Herregud.
Jag dränkte honom i blod, han fick träffa mitt ex, vi drack öl,
vi sprang runt i Madrid och jag visade honom min byggställning...
Det här är inte okej.
Tänk efter nu.
Tänk efter, Ariana.
När har du nånsin jagat efter nån annan?
Säg mig... Aldrig!
- Gör det inte. - Inte? Men...
- Jag tänker inte jaga efter honom. - Nej.
Vad gör vi egentligen?
Vi skriver en bok.
Handlar den här boken på nåt vis om kärlek? Nej. Den handlar om...
Den handlar om nåt annat. Den handlar om...
Vad handlar boken om, Sonsoles? Vad handlar den om?
Rent allmänt? Eller nåt särskilt?
Boken handlar om...
Den handlar om allt vi har pratat om. Om en tjej som reser jorden runt och som...
Alltså... Hon har jobbat som servitris och som taxichaufför.
- Hon har tagit hand om apor i Melbourne. - Ja.
Hon har gjort massor av saker som inte intresserar mig ett dugg.
- Va? - Förlåt.
- Nej. - Jag menar...
Jag har också gjort det du berättar om.
Visst, men jag tror inte att du demonstrerat mot påven.
Nej, det är sant. Det har jag inte.
Och jag orkar inte ens tänka på att göra det.
- Jag förstår. - Jag är inte där längre.
- Jag befinner mig i en annan fas i livet. - Och...
Berätta för mig. Var i livet befinner du dig nu?
När jag börjar skriva, till exempel,
får jag alltid skrivblockering och köper saker på internet istället.
Saker som jag inte alls behöver och som jag får lämna tillbaka sen
eftersom jag inte har råd med dem. Jag är så jävla kass.
En annan hemsk sak som händer är att när jag går ut,
då blir jag full eftersom jag aldrig dricker.
Jag dricker en drink, men det ser ut som att jag druckit 20.
Jag vet inte...
Jag skulle vilja gå ut och träffa nya människor som jag inte känner.
Inte bara författare och förläggare. Jag är så trött på dem.
Jag gillar en kille.
Förlåt.
En väldigt trevlig rumänsk kille.
- Han är... - Ja?
Jag ärvde ett hus uppe i bergen av min far.
Jag åker dit på helgerna, för jag renoverar det och han hjälper mig.
Jag förstår inte ett ord av vad han säger, och han förstår inte vad jag säger heller.
Dessutom pratar vi bara om gipsväggar.
En dag när jag kom dit hade han installerat badrummet i köket.
"Snälla, kan du åtminstone sätta upp en liten hylla att ha brödrosten på?"
Ärligt talat så vill jag inte vara en förlegad författare längre.
Det enda jag vill är att sluta vara nån sorts karaktär
och istället bara vara en vanlig, lycklig kvinna.
Vad håller du på med?
Vad är det?
Vad gör du?
Det tog evigheter att skriva alla de där anteckningarna.
Nej, gör inte så. Snälla...
Det är precis det du måste skriva om.
Jag kan se på andras ögon om de också har besökt helvetet.
Och Roberto Molina är...
Roberto,
du är en hjälte.
Hur känns det att besöka ett utvecklingsland?
Men känner ett stort ansvar.
På grund av alla torra hälar, förhårdnader och i värsta fall, hälsporrar.
De är lika obehagliga i Kambodja som här.
Jag tror vi kan konstatera
att fötter inte prioriteras av internationella organisationer?
Så är det absolut.
När man måste gå 15 kilometer till närmaste brunn,
vad använder man då? Händerna? Nej.
Precis.
Några frågor?
- Hej. - Hej.
Hur gick du från ett vanligt jobb som fotspecialist
till den framgångsrika internationella karriär du har idag?
Det var ganska enkelt.
Ursäkta. Ja.
Jag hade ett väldigt bekvämt liv med min klinik och min flickvän.
Jag hade betalat handpenningen på en lägenhet.
- Men de krossade mitt hjärta. - Kärlek har förstört fler liv än napalm.
Roberto, kan du berätta vad som hände?
Min flickvän lämnade mig för min bästa vän.
Om man nu kan kalla en sån person för vän.
Ja. Hej, hur är läget?
Jag har en tanke snarare än en fråga.
Om ett förhållande verkligen fungerar kan ingen förstöra det.
- Fint. Visst är det en fin tanke? - Ja.
Det som inte är lika fint
är när din flickvän knullar din bästa vän i flera månader bakom din rygg.
Kanske, jag vet inte, bara en tanke...
Kanske det aldrig hänt om du lyssnat istället för att bete dig som en idiot.
- Vi skulle gifta oss! - Hon ville inte gifta sig.
- Du sa att hon ville det! - Nej, du missförstod!
- Din plan gick ju i lås i alla fall! - Jag är ledsen.
Jag gjorde fel. Jag borde inte ha ljugit för dig.
Men jag ville inte göra dig ledsen.
Förlåt.
Tja...
Jag har trots allt klarat mig ganska bra.
Jag ser det.
Jag reser mycket, hjälper folk...
Men jag älskar henne än.
Därför är jag glad om hon är lycklig med dig.
Ja.
- Ja, vad? Kom du för att skryta, eller? - Jag ville bara få en bok signerad.
Förlåt mig.
Kom hit.
TILL LUCÍA. FÖR ALLA ÅR PÅ ÖN HYDRA SANTIAGO DOÑATE
- Min älskling. - Hej.
- Hur mår du? - Bra.
- Hur har du haft det? - Bra.
Vad?
Inget.
Berätta.
Tja...
Vet du vad som hände första dagen? Jag hittade en vacker matta på marknaden.
Jag fick ner priset till 100 euro, men då ville jag inte ha den längre.
Dagen efter det hamnade vi på en hemsk bar,
den var så äcklig,
och jag tänkte beställa en Caesarsallad för jag var så sugen på det.
- Vet du vad som hände då? - Magsjuka.
- Jag ångrade mig. Men Esther åt en. - Och blev magsjuk.
Nej, det gick bra. Den var jättegod.
Men jag fick ingen Caesarsallad.
- Förlåt för att jag sabbade din resa. - Nej.
- Det var den bästa resan i mitt liv. - Jag förstår inte.
Jo, för den tredje dagen sa jag: "Nu räcker det. Nu skiter jag i honom.
Jag tänker göra vad jag vill, utan att hela tiden tänka på vad du sagt."
Det hände så många saker. Vi blev rånade.
Esther...
Esther rullade ner för en sanddyn och stukade foten.
Jag badade i lera, som visade sig inte vara lera.
- Vad var det? - Det vill du inte veta.
Men vi skrattade hela resan hem.
Det har varit fantastiskt. Vänta, jag glömde nästan...
Carlota ska gifta sig.
Jag är glad att du hade så kul.
Det är lätt när man låter sig överraskas.
Jag ska ta en dusch.
I morgon tänkte jag möblera om, vi behöver en förändring.
Förresten, jag träffade Roberto.
Jag träffade Roberto.
Han har förändrats. Han verkar annorlunda.
Jaså?
Vi kanske kan träffa honom och reda ut allt?
Okej.
Jag är så trött. Jag släcker nu, okej?
Det har kört ihop sig, jag hinner inte. Men ha så kul med Roberto, okej? Puss.
Hej. Hur är det med dig?
- Javier sa precis att han inte hinner hit. - Kommer han inte?
Nej.
Jag vet inte om...
- Förlåt. -"Förlåt."
Det lät väldigt uppriktigt, rörande. Verkligen från hjärtat.
- Då går jag. Det här var ingen bra idé. - Nej.
Jag ville träffa dig, men med den attityden...
Vad vill du att jag ska säga?
"Förlåt. Jag känner mig hemsk som blev kär i din vän"?
Till exempel. Det lät väl bättre?
Förlåt.
Jag är också förvirrad. Jag trodde att Javier skulle vara här.
- Ja, det trodde jag också. - Kom och sätt dig.
Är du lycklig?
Vi har nåt allvarligare som vi måste diskutera först.
Ditt skägg.
- Vad...? - Det är coolt, eller hur?
Vad har du haft för dig?
Vad jag har haft för mig? Bara nya saker.
- Har du stängt kliniken? - Det har jag.
Jag stängde den och drog härifrån.
Du kommer älska detta. Gissa vart jag ska nästa månad.
Vart?
- Till Madagaskar. - Va?
Ja, förlåt.
Hur kunde du hinna före mig?
Jag tänkte inte sitta ensam hemma i den där skitlägenheten vi tittade på.
Den var hemsk.
- Så du köpte inte lägenheten heller? - Nej.
Jag vill inte köpa nåt som håller mig kvar här.
Jag har tänkt...
- Så ni har det bra? - Ja, vi har det bra.
Du vet hur Javi är. Det finns saker...
Ibland är det svårt att överraska honom.
Om du gillar överraskningar...
Jag tror jag levererade ett frieri som kom som en ganska stor överraskning.
Jag försöker verkligen glömma den dagen.
Jag trodde att det skulle bli som på film, att du skulle säga "ja".
- Men, nej... - Du gick ner på knä.
- Det gjorde jag inte. - Jo, lite.
- Jag böjde lite på benet. - Ja, herregud.
Det gör fortfarande ont. Jag gjorde verkligen bort mig. Herregud.
Men du...
Det var gulligt, men inte rätt tillfälle.
Nej, det var det definitivt inte.
- Jag måste gå och kissa. - Gör du det.
Kan jag få en riktig kram?
Gärna.
- Jag har saknat dig. - Och jag dig.
Jag har letat efter den stora kärleken halva mitt liv.
Och jag hittade den, men den var inte min.
Hej!
Vänta.
Till honom? Tack.
Titta vad du fick.
Man får mycket tid över till annat
när man slutar leta efter kvinnan i sitt liv.
Du är en tjockis.
Jag började gå på boklanseringar för mer än bara gratis öl.
- Vi ses snart. - Ja.
Jag läste böcker från andra förlag och studerade hur de arbetade.
Vi utbytte åsikter.
Och jag insåg snart att ingen vet vad de håller på med.
VAMPYRER I MAUTHAUSEN 2
Och för första gången var jag ärlig, både mot mig själv och andra.
Kära bokförsäljare, läsare och kollegor.
ETT HUS I BERGEN
Jag har länge sagt att Mon FORTE går bra, men det är inte sant. Det går jättedåligt.
Dags att printa.
Och det är mitt fel. Jag har inte lanserat en bra bok sen...
Jag har nog aldrig lanserat en bra bok.
Jag tycker att Sonsoles Navarros nya bok är fantastisk.
Jag hoppas vi kan fira första upplagan tillsammans.
- Hej. - Det var på tiden.
- Hur går det? - De väntar.
- Okej. I kylen... - Visst.
- Hur är det? - Grattis.
Tack.
- Tack för att ni kom. - Naturligtvis.
- Vi har nåt till dig. - Jaså?
Överraskning!
En bröllopsinbjudan?
- Nej. - En bröllopsinbjudan? Lägg av.
Det är från min stiftelse.
- Vi har sponsrat fötter i ditt namn. - Tack!
Det kostar 50 euro.
Jag har bara 25. Jag tar den högra foten, okej?
Kan jag få er uppmärksamhet? Kan alla lyssna ett ögonblick?
Tack.
Boken har blivit en riktig succé,
och här är mannen som gjorde det hela möjligt.
Javier har en gåva.
Han såg nåt i mig som jag själv inte sett på länge.
En författare.
Tack för att du står ut med mig...
- Det är sant. - ...och framförallt för att du ser mig.
Kom igen, nu firar vi. Javier betalar.
Nej, så klart, boken betalar.
- Tack. - Tack ska du ha.
- Hur är det? - Jag är väldigt lycklig.
Och ditt kärleksliv?
Pausat.
- Allvarligt? - Ja.
- Jag tog med en överraskning. - Jaså?
Titta där.
- Hej! - Hej!
- Du är tillbaka. - Varifrån?
- Från Australien. - Nej, jag åkte inte.
Så klart. Nej, jag åkte inte. Jag funderade på det, men då kände jag:
Vad ska jag där och göra igen? Så jag stannade här.
Men jag använde pengarna till att starta en podcast.
- Jag är bra på det. - Det förvånar mig inte.
Ja.
Okej...
Ta hand om dig.
- Ska du gå redan? - Ja.
- Om du inte åkte kunde vi ju ha setts. - Ja.
- Nej. - Nej?
Javi, jag...
Jag är osäker på många saker, men...
...jag vet när jag gillar nån.
Jag behöver inte se framtiden för att våga chansa.
Ja.
Nu ska jag gå.
Hejdå.
Jag går nu. Hejdå.
Vänta.
Jag följer med.
Vart då?
Jag vet inte.
Vart som helst.
Undertexter: Lina Olsson