Downloaded from YTS.MX
‫- סרט תיעודי של NETFLIX -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫זו שעת לילה מאוחרת באוקלהומה סיטי,‬
‫באפריל 1990.‬
‫שניים או שלושה בחורים‬ ‫נוסעים על הכביש בטנדר.‬
‫והם רואים שאריות כלשהן.‬
‫ואז הם מביטים הצידה, ורואים שיש שם גופה.‬
‫נראה שזו אישה צעירה, בלונדינית.‬
‫והם מזמינים אמבולנס.‬
‫לוקחים אותה במהירות לבית החולים,‬
‫ובעלה, קלרנס, מופיע בסופו של דבר.‬
‫הוא אומר שקוראים לה טוניה יוז,‬ ‫שהיא חשפנית בטולסה,‬
‫ושיש להם בן צעיר בשם מייקל.‬
‫- אין ביקורים -‬
‫והוא מבוגר ממנה בהרבה,‬
‫והוא פשוט מעין איש מוזר.‬
‫אז הרופאים ממשיכים לבדוק אותה,‬
‫והם רואים חבלות ישנות.‬
‫הם רואים פציעות ישנות.‬
‫משהו לא בסדר בתמונה הזאת.‬
‫בסופו של דבר, היא נפטרת.‬
‫הבחורות שטוניה רקדה איתן‬ ‫רוצות למצוא את המשפחה שלה.‬
‫אז הן מתקשרות לאיזו אישה,‬ ‫ואומרות לה שהבת שלה מתה,‬
‫והיא אומרת, "על מה אתן מדברות?‬
‫הבת שלי מתה לפני 20 שנה,‬ ‫כשהייתה בת שנה וחצי".‬
‫הן מבינות שמי שהן קברו עכשיו‬ ‫לא הייתה טוניה יוז.‬
‫אז עכשיו הן שואלות,‬
‫"מה קרה,‬
‫ומי היא, לעזאזל?"‬
‫- סיקרטס‬ ‫מועדון גברים -‬
‫- קארן פרסלי‬ ‫רקדנית, "פאשנס" -‬
‫פגשתי את טוניה ב"פאשנס" בסתיו 1989.‬
‫- טולסה, אוקלהומה‬ ‫1989 -‬
‫נעשינו חברות כי היינו התינוקות שבחבורה.‬
‫אז פשוט נוצר בינינו חיבור.‬
‫לא היינו בחורות של אופנוענים.‬
‫היינו בחורות שהלכו לבית הספר,‬ ‫סיימו את הלימודים.‬
‫אני הלכתי לקולג' בזמנו.‬
‫אז היה לנו הרבה במשותף.‬
‫יכולתי לראות שהיא חכמה.‬
‫היא כל הזמן קראה, תמיד רצתה לרכוש עוד ידע.‬
‫דיברנו כל הזמן.‬
‫טוניה הייתה החברה הכי טובה שלי.‬
‫כשפגשתי את טוניה, פגשתי גם את בעלה, קלרנס.‬
‫הוא היה אדם מבוגר יותר,‬
‫והיה להם ילד בן שנתיים, מייקל.‬
‫הבן שלה היה הכול בשבילה.‬
‫הוא היה העולם שלה.‬
‫הוא תמיד חייך והיה מאושר.‬ ‫הוא מאוד אהב אותה.‬
‫בכל פעם שראיתי אותם ביחד,‬ ‫מייקל היה ליד אימא שלו.‬
‫הוא בכלל לא התקרב לקלרנס.‬
‫הצעתי לה, "אולי ניקח את מייקל לגן החיות?"‬
‫והיא אמרה, "לא".‬
‫למייקל אסור היה ללכת לשום מקום‬
‫רק איתה.‬
‫בחדרי ההלבשה שלנו אנחנו רואות זו את זו.‬
‫היו לה חבלות, בכל החלק האחורי של גופה.‬
‫היא אמרה שהיא החליקה ונפלה,‬ ‫אבל אני יודעת שזה לא נכון.‬
‫וזה היה רע.‬
‫וזה החמיר.‬
‫זה המשיך להחמיר.‬
‫יום אחד טוניה ניגשה ואמרה לי‬
‫שקלרנס הוציא עליה פוליסה של ביטוח חיים.‬
‫היא מתה מפחד.‬
‫היא ממש רצתה לברוח,‬
‫אבל היה לה את מייקל, והוא שמר עליו מקרוב.‬
‫מאוד מקרוב.‬
‫אני חושבת שהיא פחדה שהוא יפגע בה ובו.‬
‫ואני לא חושבת שהיא הייתה יכולה‬ ‫לקחת את מייקל מקלרנס.‬
‫היא הייתה תקועה,‬
‫ולא ידעה איך להשתחרר.‬
‫קלרנס התקשר אליי ב-25 באפריל, 1990,‬
‫ואמר לי שהיא הייתה מעורבת‬
‫בתאונת פגע וברח באוקלהומה סיטי.‬
‫היא מעולם לא אמרה לי שהם יוצאים מהעיר.‬
‫למה שהיא לא תגיד לי דבר כזה?‬
‫שום דבר מזה לא הרגיש בסדר.‬
‫טוניה יוז הגיעה קצת אחרי חצות.‬
‫היא סבלה מפגיעת ראש סגורה בינונית עד קשה.‬
‫היינו צריכים להכניס אותה לטיפול נמרץ‬ ‫ולטפל בה כמיטב יכולתנו,‬
‫עם עירויי נוזלים,‬ ‫תרופות כדי לטפל בלחץ הדם שלה‬
‫ותרופות כדי לטפל בנפיחות במוח.‬
‫עכשיו, קלרנס אמר לי שהיא בטיפול נמרץ,‬
‫ושאסור לבקר אותה.‬
‫אף אחד לא אמור היה לבקר אותה, כולל אותי,‬
‫אבל בכל זאת נסעתי לשם.‬
‫ואז האחיות נכנסו,‬
‫והן אמרו לי שהן חושבות שיש כאן פשע.‬
‫האחיות אמרו לי‬ ‫שזו לא הייתה תאונת פגע וברח.‬
‫מה שתפס את תשומת ליבי‬ ‫היו סימני השריטות פה,‬
‫סימנים כאילו שמישהו שרט אותה ביד.‬
‫לי זה היה נראה‬ ‫כאילו היא הייתה מעורבת בקטטה.‬
‫היא הייתה במצב טוב למדי,‬ ‫יחסית לקורבן של תאונה.‬
‫המדדים החיוניים שלה היו יציבים.‬
‫אבל נראה היה שיש הידרדרות במצבה,‬
‫וזו הייתה תעלומה בעיניי.‬
‫הגעתי הביתה, והטלפון צלצל.‬ ‫זה היה מבית החולים.‬
‫אמרו לי שהיא מתה.‬
‫היא הייתה בת 20 במותה.‬
‫ואז גילינו שהשם שלה לא היה השם שלה.‬
‫השם שלה לא באמת היה טוניה יוז,‬
‫ובשלב הזה לא ידענו מי היא הייתה.‬
‫- טוניה‬ ‫תמיד אהיה איתך -‬
‫לכן ביקשנו שעל המצבה שלה‬ ‫יהיה כתוב רק "טוניה".‬
‫ואני ממש לא חושבת‬ ‫שמייקל היה בטוח עם קלרנס.‬
‫בכלל לא.‬
‫בבית החולים שאלו אותי לגבי מצבו של מייקל,‬ ‫ואמרו שהוא לא מדבר,‬
‫ואמרתי, "זה לא הוא".‬
‫ואז הם נתנו לי את המידע‬ ‫כדי לפנות למחלקת הרווחה.‬
‫אנשי מחלקת הרווחה הגיעו,‬ ‫לקחו את מייקל, והכניסו אותו לבית אומנה.‬
‫- צ'וקטאו, אוקלהומה‬ ‫1990 -‬
‫- ברוכים הבאים -‬
‫הינה הוא.‬ ‫-הינה.‬
‫מועדון מיקי מאוס.‬ ‫-כן.‬
‫חבשנו את כובע מיקי מאוס באותו יום.‬
‫מייקל הגיע אלינו ב-1 במאי, 1990.‬
‫אימא של מייקל נפטרה יום לפני כן,‬
‫והוא בדיוק חגג יום הולדת שנתיים.‬
‫האחראית על התיק הנחתה אותנו,‬
‫ואמרה שהוא עדיין שותה מבקבוק,‬ ‫ושהוא יכול לשתות רק פפסי.‬
‫אם היו אומרים לו "לא",‬
‫הוא היה נכנס להיסטריה.‬
‫הוא היה נשכב על הרצפה, על רצפת הקרמיקה שם,‬
‫ודופק את הראש ברצפה.‬
‫הוא היה מרים את הראש לגובה כזה.‬ ‫-כן, עד שחששנו שהוא יפצע את עצמו.‬
‫זה היה דפוק, במובן מסוים,‬ ‫אבל הוא היה ילד טוב.‬
‫כבר בלילה הראשון הורדתי אותו מהפפסי,‬
‫וגם מהבקבוק.‬
‫פשוט נתתי לו כוס עם חלב.‬
‫וחשבתי, "בחיי, מה אני עושה?"‬
‫כשגומלים תינוק מבקבוק,‬ ‫הוא לא ממש שמח בלילות הראשונים.‬
‫טוב, הוא התחיל להתאקלם,‬
‫ובסוף של אותו שבוע…‬
‫הוא ילד אחר.‬ ‫-הוא ילד אחר.‬
‫אף פעם לא חשבתי‬ ‫שאראה את היום בו הוא יעשה את זה.‬
‫מייקל היה אצלנו במשך ארבע שנים.‬
‫קצת אחרי השנתיים הראשונות,‬
‫הוא התחיל לצמוח מבחינה רגשית,‬ ‫מבחינה פיזית, מבחינה נפשית.‬
‫במשך כל הזמן שמייקל היה אצלנו,‬
‫אבא שלו ניסה לקבל אותו בחזרה.‬
‫- בית המשפט -‬
‫הילד שלי מוענש‬ ‫על כך שהוא רוצה לראות את אביו.‬
‫הוא נעול בחדר שלו,‬ ‫הצעצועים שלו נלקחים ממנו,‬
‫ואומרים לו שאבא שלו הוא אדם רשע.‬
‫אנחנו לא יכולים לאפשר‬ ‫הוצאה של ילד מבית נטול אכזריות והתעללות‬
‫בגלל חיתול רטוב‬ ‫או בגלל מה שנתפס כהיעדר חיבה,‬
‫שאותה לא יכולתי לתת לבני במהלך התקופה הקשה‬
‫אחרי שאשתי מתה באורח טרגי.‬
‫היו לו זכויות ביקור.‬
‫הכריחו את מייקל להגיע לביקורים.‬
‫מייקל לא אהב את זה.‬
‫אמרנו למייקל שהוא חייב ללכת לראות את אביו.‬
‫הוא היה זוחל מתחת לספסל הפסנתר‬ ‫ולא מפסיק להגיד,‬
‫"האיש הרשע הזה…"‬
‫זה לא היה יום טוב עבור מייקל, אף פעם.‬
‫אשאיר אתכם עם המחשבה הבאה.‬
‫בתים הרוסים ודברים אכזריים‬
‫גורמים לילדים להפוך לפושעים בעתיד.‬
‫כולם הניחו…‬
‫שהוא היא האבא.‬ ‫-שהוא היה האבא.‬
‫התקשרו אליי ממחלקת הרווחה ואמרו לי‬
‫שאנחנו צריכים לקחת את מייקל לבדיקת אבהות.‬
‫תוצאות בדיקת האבהות הגיעו,‬
‫והוכח שהוא לא היה האבא, בשום צורה.‬
‫לא היה כל קשר ביולוגי.‬
‫- מחלקת הרווחה אוקלהומה -‬
‫- …לא אביו הביולוגי של מייקל. -‬
‫והם ביטלו את זכויות ההורה שלו.‬
‫ואז הביקורים הפסיקו.‬
‫באותו שבוע,‬
‫הגיע איזה טנדר,‬
‫והנהג נסע במהירות של שמונה או 16 קמ"ש.‬
‫הוא הסתכל עליי כל הזמן.‬
‫חשבתי, "על מה האיש הזה מסתכל?"‬
‫הייתה לי תחושת בטן, לא יודעת מה,‬
‫והתקשרתי למחלקת הרווחה ואמרתי,‬
‫"תוכלו להגיד לי באיזה רכב נוהג קלרנס יוז,‬
‫או איך הוא נראה?"‬
‫וכשהם תיארו לי אותו, אמרתי,‬
‫האיש הזה היה עכשיו ליד הבית שלי".‬
‫והם אמרו לי, "את סתם פרנואידית", אז אמרתי,‬
‫"לא, אני באמת מרגישה שקורה פה משהו".‬
‫- 12 בספטמבר‬ ‫1994 -‬
‫ב-12 בספטמבר, 1994,‬
‫התקשרו אלינו ואמרו שיש אדם שנקשר לעץ ביער,‬
‫אזוק, עם סרט הדבקה על הפה.‬
‫החשוד פשוט נכנס וביקש לראות את המנהל.‬
‫הוא אמר שהוא בא לקחת את בנו.‬
‫הוא הוציא מהכיס אקדח, באופן חלקי,‬
‫ואמר, "אני רוצה לקחת את מייקל,‬ ‫ואתה תעזור לי לעשות את זה".‬
‫הוא אמר לי שהוא מוכן למות,‬
‫ושאם לא אעזור לו, לא אישאר בחיים.‬
‫ואז הוא נכנס לכיתה,‬ ‫כשהוא מאיים על המנהל באקדח,‬
‫וחטף את מייקל מבית הספר, יחד עם המנהל.‬
‫הוא אמר, "אנחנו נצא מפה‬ ‫וניקח את הטנדר שלך,‬
‫ואני רוצה שתנהג קצת, עד לדרך עפר".‬
‫בסופו של דבר הם עצרו,‬
‫המנהל הובל אל קו העצים,‬
‫שם הוא נאזק לעץ‬ ‫וסרט הדבקה הודבק סביב הפנים והפה שלו.‬
‫בסופו של דבר, אחרי זמן מה,‬
‫מישהו מצא אותו והתקשר לרשויות.‬
‫אחרי שפינינו את הזירה, יצרנו קשר עם ה-FBI.‬
‫יום למחרת, הסוכן ג'ו פיטצפטריק‬ ‫הגיע למשרד שלי והציג את עצמו.‬
‫בניו יורק אתה נלחם ביותר פשע רק בדרך הביתה‬
‫מאשר כאן באוקלהומה סיטי.‬
‫אין לנו הרבה חטיפות באוקלהומה,‬
‫אבל במקרה של חטיפה, ידעתי שזה יגיע אליי.‬
‫בחטיפות, אתה רוצה למצוא את הנחטף‬ ‫ב-48 השעות הראשונות.‬
‫אם אתה לא מצליח,‬ ‫הסיכויים שלך יורדים דרסטית.‬
‫הדבר הראשון שעשינו‬ ‫היה לשלוח התראה בעניין לכל השוטרים.‬
‫כל הסוכנויות באוקלהומה‬ ‫היו צריכות לחפש ילד קטן בשם מייקל יוז,‬
‫שנלקח על ידי האדם שטוען שהוא אביו,‬
‫קלרנס יוז.‬
‫הוצאנו את התיק שלו, וראינו שבשנת 1990‬
‫הוא ניסה לפדות‬ ‫את פוליסת ביטוח החיים של אשתו.‬
‫אבל מספר הביטוח הלאומי שהוא נתן‬ ‫היה עבור אדם בשם פרנקלין פלויד.‬
‫אז השם האמיתי של קלרנס יוז‬ ‫היה פרנקלין דלנו פלויד.‬
‫לפרנקלין פלויד היו המון שמות בדויים.‬
‫טרנטון דייוויס, וורן מרשל וקלרנס יוז.‬
‫הבנו גם שפרנקלין פלויד‬ ‫היה במוסד להשתלבות מחודשת בחברה.‬
‫זה אומר שהוא השתחרר מהכלא,‬
‫אז מייד הוצאתי את התיק הפלילי שלו.‬
‫ב-1962 הוא חטף ילדה.‬
‫הוא שדד בנק ב-1963.‬
‫הוא שוחרר‬ ‫למוסד להשתלבות מחודשת בחברה ב-1972,‬
‫וב-1973 הוא תקף אישה.‬
‫הוא נעצר, שילם ערבות,‬
‫אבל אז לא הופיע לדיון בבית המשפט.‬
‫מאז הוא היה במנוסה.‬ ‫הוא היה עבריין נמלט במשך כמעט שני עשורים.‬
‫עם כל המידע הזה, היה מאוד קל‬ ‫לנתח את המצב ולהבין שיש לנו בעיה אמיתית.‬
‫פרנקלין פלויד ישב בכלא‬ ‫עשר שנים בשנות ה-60.‬
‫אחרי שחרורו, הוא לא דיווח לקצין המבחן שלו,‬
‫ונותר בגדר נעדר ב-17 השנים הבאות.‬
‫הוא היה מומחה במנוסה,‬ ‫וידע איך להסתיר את זהותו.‬
‫- לשכת החקירות הפדרלית -‬
‫- אסיר פדרלי נמלט -‬
‫- מסתורין אופף את חייה ומותה‬ ‫של אימו של ילד -‬
‫והיו שאלות אמיתיות בקשר לאימו של הילד,‬
‫שמתה ארבע שנים קודם לכן.‬
‫האצבע המאשימה החלה להצביע‬ ‫על פרנקלין דלנו פלויד‬
‫כשקולגות של טוניה‬ ‫ממועדון חשפנות בשם "פאשנס" בטולסה‬
‫פנו למשטרה עם הסיפור שלהן.‬
‫כשגיליתי לראשונה שטוניה נהרגה‬ ‫על ידי נהג בתאונת פגע וברח,‬
‫סביר היה להניח‬ ‫שפרנקלין פלויד היה אחראי לזה.‬
‫הבחור הזה יהיה אלים.‬ ‫הניסיון לתפוס אותו עלול להיות בעייתי.‬
‫-ב-FBI משרטטים היסטוריית חטיפה "ביזארית" -‬
‫- "הוא אדם מסוכן מאוד." -‬
‫חוקרי התנהגות אמרו לי שיש לי שבוע.‬
‫הם אמרו לי שסביר להניח‬ ‫שאחרי שבוע לפלויד יימאס מהילד,‬
‫שיהפוך להיות נטל עליו, והוא יהרוג אותו.‬
‫פלויד והילד הצעיר ככל הנראה נוסעים‬
‫בטנדר פיקאפ של פורד, בגודל מלא,‬
‫לוחית רישוי QCN305, של אוקלהומה.‬
‫טוניה יוז הייתה אימו של הילד‬ ‫שנחטף מבית הספר היסודי בצ'וקטאו,‬
‫אבל מכונית דרסה אותה‬ ‫באוקלהומה סיטי בשנת 1990.‬
‫כיווני חקירה בנוגע למייקל יוז‬ ‫יש למסור ל-FBI, בטלפון 842-7471.‬
‫בשנת 1994 היה דיווח גדול בחדשות על החטיפה.‬
‫אימא שלי צפתה בחדשות ואמרה,‬
‫"הם מציגים אותה בשם שונה, משהו כמו טוניה,‬
‫אבל אני אומרת לך,‬ ‫זאת שרון שמופיעה בחדשות".‬
‫ושאלתי, "מה קרה? שרון מופיעה בחדשות?‬
‫הם מראיינים אותה? מה קורה?"‬
‫ואימא שלי אמרה, "לא.‬
‫היא… שרון מתה".‬
‫- טוניה דון יוז -‬
‫התקשרתי ל-FBI, לקו החם, ואמרתי,‬
‫"שמענו שבחדשות דיווחו‬
‫על בחורה בשם טוניה.‬
‫אני יודעת מי זאת.‬
‫קוראים לה שרון מרשל.‬
‫היא הייתה חברה טובה שלי בתיכון".‬
‫- צ'וקטאו, אוקלהומה‬ ‫1994 -‬
‫- פורסט פארק, ג'ורג'יה‬ ‫1984 -‬
‫הכרתי את שרון ב-1984‬ ‫במחנה של מועצת התלמידים.‬
‫הייתי חברה לכיתה של שרון מרשל.‬
‫היינו ביחד בתוכנית המחוננים‬ ‫בתיכון פורסט פארק.‬
‫שרון הייתה במחזור 86'.‬
‫אני הייתי במחזור 87'.‬
‫במשך שנתיים שלמות‬ ‫היא הייתה החברה הכי טובה שלי.‬
‫זה תיכון טיפוסי.‬
‫מסדרונות מטורפים, ילדים משוגעים.‬
‫אנשים מתגנבים למגרש החניה האחורי כדי לעשן.‬
‫היינו הולכות לקניון רק כדי לחפש בנים.‬
‫לכולנו היה שיער מנופח ובגדים משוגעים.‬
‫זו הייתה אווירת תיכון רגילה‬ ‫בשנות ה-80 במאה ה-20.‬
‫הכול התחיל כשהכרתי את שרון במחנה קיץ.‬
‫מייד הפכנו לחברות הכי טובות.‬
‫מהיום הראשון‬ ‫הרגשתי כאילו הכרתי אותה כל חיי.‬
‫אני זוכרת אותה‬ ‫ביום הראשון שהיא הגיעה לכיתה,‬
‫כי כל הבנים אמרו, "ואו!".‬
‫היא הייתה ממש חכמה.‬ ‫היא הייתה במחנה הכנה לקציני צבא,‬
‫היא הייתה במועדון המדע,‬ ‫היא הייתה בתוכנית המחוננים.‬
‫היא הצליחה בהרבה דברים.‬
‫החברים של שרון היו המנודים.‬
‫לא היינו מאוד פופולריים.‬ ‫היינו הילדים המחוננים.‬
‫הילדים המחוננים הם בדרך כלל‬ ‫לא בהכרח הפופולריים.‬
‫"שרי, בספר המחזור שלך‬ ‫אין מקום לחתום, כמו בשלי."‬
‫את ילדה ממש מתוקה ומוזרה.‬
‫תישארי כזאת.‬
‫תשמרי על הסגנון הייחודי שלך ותהיי עצמך.‬
‫אוהבת אותך, שרון מרשל."‬
‫היא תמיד הייתה בעד האנדרדוגים.‬
‫היא פשוט הייתה אדם כזה.‬
‫היה לי קצת קשה בתיכון.‬ ‫הייתי קטן יותר משאר הבנים.‬
‫התעסקתי באומנות.‬
‫כמעט הרביצו לי, קראו לי "מתרומם".‬
‫זה היה רגיל.‬
‫והשנים שלי בכיתות י' וי"א היו מאושרות‬ ‫רק בזכות מעט אנשים,‬
‫ואחת האנשים האלה הייתה שרון מרשל.‬
‫במהלך יום הלימודים תמיד היה לי פתק‬
‫שנכתב בו, "היי, ריי מותק.‬
‫אני מקווה שיש לך יום טוב.‬ ‫אני אוהבת אותך, שרון".‬
‫היא הייתה מאוד בוגרת לגילה.‬
‫היא הייתה מאוד נחושה, מהיום הראשון,‬ ‫שהיא רוצה ללמוד בג'ורג'יה-טק,‬
‫והיא רצתה להיות מהנדסת אווירונאוטיקה.‬
‫אני זוכרת שהיא התקשרה וצרחה בטלפון,‬
‫"עשיתי את זה! התקבלתי!‬
‫התקבלתי לג'ורג'יה-טק,‬
‫וקיבלתי מלגה מלאה,‬ ‫ואני אהיה במחלקת הנדסת אווירונאוטיקה".‬
‫היא ממש התלהבה. זה היה היום הטוב בחייה.‬
‫היא הייתה כל כך מאושרת.‬ ‫היא דיברה רק על זה.‬
‫- שרון מרשל -‬
‫אבא שלה קנה מודעה על עמוד שלם בספר המחזור‬
‫כדי לברך אותה על המלגה לג'ורג'יה-טק.‬
‫אבא אמר, "זהירות, ג'ורג'יה-טק!‬
‫שלום, קריירה עתידית כגנרלית בחיל האוויר‬ ‫ובהנדסת אווירונאוטיקה. אבא".‬
‫היו הורים שהוציאו מודעות על עמוד שלם, אבל‬ ‫אלה תמיד היו תמונות תינוקות, ואתם יודעים…‬
‫למה שאבא יבחר במשהו סקסי עבור הבת שלו?‬
‫זה ממש לא הגיוני.‬
‫חשבנו שאבא שלה מאוד נוקשה ומאוד משונה.‬
‫הפעם הראשונה שפגשתי את אבא שלה‬ ‫הייתה כשהוא הביא את שרון לבית שלי.‬
‫הוא לקח את אבא שלי הצידה וביקש הלוואה,‬
‫ואבא שלי אמר, "אין סיכוי".‬
‫אתה יודע, "לא".‬
‫וזה השאיר להורים שלי טעם רע מאוד בפה.‬
‫וזה היה היום הראשון.‬
‫היא סיפרה לי‬ ‫שמכונית פגעה באימא שלה על גשר,‬
‫והיא מתה כשהיא הייתה בכיתה ב'.‬
‫היא הייתה אחראית‬ ‫על הכנת ארוחת הערב בכל ערב.‬
‫לא ממש היה לה מותר בטלפון.‬
‫היא אמרה, "אל תתקשרי לכאן יותר מדי,‬ ‫אלא אם אני יודעת מראש,‬
‫אבל אני יכולה להתקשר אלייך".‬
‫ברגע שהוא היה מגיע הביתה,‬ ‫הקול שלה היה נעשה מלא חרדה,‬
‫והיא הייתה אומרת,‬ ‫"אוקיי, אני חייבת ללכת", ומנתקת.‬
‫ואני זוכרת שפעם אחת היא התקשרה,‬ ‫והיא בכתה בטירוף,‬
‫והיא אמרה שהיא בהיריון.‬
‫ואני זוכרת שהייתי בהלם ובכיתי‬ ‫כשהיא סיפרה לי שהיא בהיריון.‬
‫אמרתי לה, "אלוהים, מה תעשי?"‬
‫היא אמרה, "אני אלד אותו,‬ ‫ואמסור אותו לאימוץ.‬
‫אבל עכשיו אבא לא ייתן לי ללכת לקולג'".‬
‫"את חייבת ללכת, קיבלת מלגה! את ממש חכמה,‬ ‫את רוצה להיות מהנדסת אווירונאוטיקה והכול".‬
‫היא אמרה, "מישהו חייב לדאוג לאבא".‬
‫אני חושב ששבר אותה‬ ‫שהיא לא הייתה יכולה ללכת לג'ורג'יה-טק,‬
‫כי רק בשביל זה היא עבדה.‬
‫זאת אומרת, רק בשביל זה היא עבדה.‬
‫שרון התקשרה יום אחד ואמרה,‬ ‫"בעוד כמה ימים נעבור לאריזונה".‬
‫היא אמרה, "שם אלד את התינוק",‬
‫והיא אמרה לי שהיא תמסור אותו לאימוץ,‬
‫ושאבא לא ייתן לה לשמור אותו.‬
‫- אוקלהומה סיטי, אוקלהומה‬ ‫1994 -‬
‫במשטרה אומרים שפרנקלין פלויד בן ה-51‬ ‫נכנס לבית הספר אינדיאן…‬
‫זו פעם שנייה שב"הכי מבוקשים באמריקה‬‫"‬ ‫שמים במרכז את חטיפתו של מייקל יוז.‬
‫אחרי הפרק ביום שבת האחרון,‬ ‫מערכת התוכנית קיבלה 20 שיחות מצופים‬
‫שטוענים שהם יודעים משהו‬ ‫על מקום הימצאו של הילד.‬
‫אחד הטיפים האלה‬ ‫יהיה הטיפ שיוביל אותנו למייקל יוז.‬
‫כשמייקל נעדר, זה הופיע בכל מהדורות החדשות,‬
‫ואני חושבת שאז פגשתי את ג'ו פיטצפטריק.‬
‫וישבתי ודיברתי איתו במשך שעות.‬
‫והוא אמר, "ג'ני, לא רק שהיא מתה,‬ ‫אלא שהיא גם לא מי שאת חושבת שהיא".‬
‫הראינו לה תמונות של טוניה יוז,‬
‫והיא אמרה שזאת מי שהיא הכירה כשרון מרשל.‬
‫ושהאיש שאנחנו הכרנו כקלרנס יוז‬
‫היה מי שהיא הכירה‬ ‫כאביה של שרון, וורן מרשל.‬
‫הם חשבו שזו הייתה אשתו.‬
‫הם אמרו, "הם נשואים".‬
‫ואמרתי להם, "לא, זה אביה. הם לא נשואים".‬
‫והם אמרו, "לא, מתוקה, הם נשואים".‬
‫אמרתי, "לא, זה היה אבא שלה!"‬
‫היו לנו שני דיוקנאות שונים מאוד‬ ‫של מי שהייתה שרון.‬
‫אחרי שדיברנו עם ג'ני פישר,‬ ‫הבנו שגם לטוניה היו שמות בדויים.‬
‫גילינו שב-1989, שנה לפני שהיא מתה,‬
‫הם שינו את שמותיהם.‬
‫שרון מרשל הפכה לטוניה,‬
‫ווורן מרשל הפך לקלרנס יוז.‬
‫והשמות שהם השתמשו בהם נלקחו ממצבות באלבמה.‬
‫ואז הם נישאו בשמותיהם החדשים בניו אורלינס,‬
‫מה שאומר שהאיש הזה התחתן עם בתו.‬
‫זה היה לא ייאמן.‬
‫שאלה אחת הובילה לבאה,‬
‫ובמהרה החלו לתהות במשטרה עם מי יש להם עסק.‬
‫החקירה הראתה שהיו לה שמות רבים,‬
‫כמו טוניה ד' יוז וטוניה דון טדלוק,‬
‫אבל מי הייתה האישה הזאת, ומי הרג אותה?‬
‫יש כאן שאלה גדולה.‬
‫מה קרה לשרון מרשל בזמן שבין התיכון‬
‫עד ליום בו היא נמצאה מתה לצד הכביש?‬
‫המוות שלה היה חשוד.‬
‫אבל לא הייתה הוכחה לכך שפלויד הרג אותה.‬
‫מה קרה לשרון מרשל?‬
‫- עירום -‬
‫שמעתי ממנה פעם.‬
‫היא אמרה לי, "אנחנו עוברים בקרוב למערב‬ ‫ונעשה ככה וככה…"‬
‫איכשהו הם מצאו את עצמם בטמפה.‬
‫היא הועסקה כחשפנית באחד המועדונים שם.‬
‫- מונס ונוס‬ ‫עירום -‬
‫"מונס ונוס", בסוף שנות ה-80,‬
‫היה המקום היחיד ללכת אליו‬ ‫בשביל בידור למבוגרים.‬
‫זה היה מקום שנודע בכך‬ ‫שיש בו את הבחורות הכי יפות,‬
‫בעולם.‬
‫לא לבשנו סתם בגדים תחתונים.‬
‫לבשנו בגדים תחתונים צרפתיים מדהימים.‬
‫לבשנו את הכי טוב מכל דבר.‬
‫כולם עברו כאן.‬
‫נשים,‬
‫ספורטאים,‬
‫מוזיקאים,‬
‫אנשי עסקים.‬
‫כל לילה הייתה הרגשה של מסיבה.‬
‫- טמפה, פלורידה‬ ‫1988 -‬
‫אני זוכרת את היום בו שרון מרשל נכנסה בדלת.‬
‫היא נראתה כמו בובה חיה.‬
‫היא הייתה לבושה בסגנון מאוד תמים.‬
‫הייתה לה עליונית מתחרה מלאה.‬
‫היא אף פעם לא הסתובבה לגמרי בעירום,‬ ‫כמו כל השאר.‬
‫היא באמת נראתה כמו ילדה קטנה.‬
‫היא הייתה ביישנית מאוד.‬
‫היא פשוט לא דיברה על העבר שלה,‬
‫והיא לא דיברה על עצמה.‬
‫אבל היא ואני התחלנו להתחבר,‬
‫ואז הבנות במועדון התחילו לספר לי‬
‫על אבא שלה ועל מערכת היחסים המוזרה ביניהם.‬
‫אבא של שרון אמר לה שהיא צריכה לברר‬
‫לגבי המסיבות שאני ארגנתי,‬
‫והיא הייתה צריכה להגיד לי שהיא פנויה.‬
‫יש כאן איזה מועדון של מיליונרים,‬
‫ובמסיבות שלהם היה הכי קל לעבוד.‬
‫את רוקדת שלושה שירים, בלי לאפ-דנסים,‬
‫אף אחד לא נוגע בך,‬
‫ואת יוצאת משם עם 500-1,000 דולר.‬
‫וזאת הייתה המסיבה הראשונה‬ ‫שלקחתי אליה את שרון.‬
‫אחד הגברים אמר לי,‬
‫"כדאי שתביאי את שרון,‬ ‫ואני צריך שהיא תלך מפה עכשיו.‬
‫היא מול שירותי הנשים".‬
‫היא עמדה בחוץ, ליד הדלת,‬
‫והיא הציעה לגברים האלה‬ ‫שירותי מין תמורת 50 דולר.‬
‫היא אמרה, "אבא שלי אמר לי לעשות את זה,‬
‫והוא קנה לי קונדומים".‬
‫זה היה מגעיל.‬
‫לא יכולתי להאמין‬
‫שגבר‬
‫ישים את הבת שלו במצב כזה.‬
‫- בחורות -‬
‫שרון מעולם לא סיפרה לי שהיא בהיריון,‬
‫אבל זה נעשה ברור.‬
‫הקשר של שרון עם הבן שלה, מייקל, היה יפהפה.‬
‫היא הייתה אימא נהדרת.‬
‫היא הייתה מאוד קשורה אליו.‬
‫ורק לראות איך הוא הסתכל עליה,‬
‫אני חושבת שזה היה…‬
‫זה היה הדבר הכי טוב שקרה לה אי פעם.‬
‫כשהייתי בת 15 התחלתי לשמור על מייקל.‬
‫הוא היה חבר שלי.‬
‫- מישל קופלס‬ ‫שמרטפית של מייקל -‬
‫הוא היה נוגח בי. מצח למצח.‬
‫היינו בוהים זה בזה.‬
‫הוא היה עושה ככה עם הפה שלו על הלחי שלי.‬
‫הוא היה ממש מתוק.‬
‫גרתי בפארק הבתים הניידים "גולדן לנטרן"‬ ‫כאן בפלורידה,‬
‫וגרתי במרחק של בלוק אחד משרון ווורן מרשל.‬
‫הקרוואן של שרון ווורן היה די רגיל.‬
‫שני חדרי שינה,‬ ‫חדר אמבטיה אחד, קרוואן בגודל ממוצע.‬
‫וורן ישן בספה הנפתחת בסלון,‬ ‫ולשרון היה את החדר האחורי.‬
‫והחדר הקדמי האמצעי היה של מייקל.‬
‫לא הייתה לו עריסה. תמיד חשבתי שזה מוזר.‬
‫היה לו לול קטן.‬
‫מה שמוזר זה שלא הייתה להם משפחה,‬ ‫והיה להם רק חבר אחד או שניים.‬
‫לשרון הייתה חברה, שריל.‬
‫היא הייתה באה לבית של שרון ווורן‬ ‫בין פעם לשלוש פעמים בשבוע,‬
‫והיא תמיד הייתה לבושה יפה,‬ ‫עם ציפורניים מטופחות.‬
‫והיא הייתה ממש נחמדה.‬
‫היא הייתה עוברת דרך פארק הקרוואנים‬ ‫עם הקורבט שלה, זו הייתה מכונית יפהפייה,‬
‫והיא הייתה רואה אותי בבריכה ומנופפת לשלום,‬
‫וכבת 15, כשמישהי יפה כל כך נופפה לי לשלום,‬
‫זה גרם לי להרגיש טוב‬
‫שמישהי ברמה ובסגנון שלה אמרה לי שלום.‬
‫שריל הייתה פשוט מהממת.‬
‫היא הייתה איטלקייה.‬
‫היה לה שיער שחור, מלא, ארוך ויפהפה.‬
‫היה לה מראה פראי, אבל היא לא הייתה פראית.‬ ‫היא הייתה מאוד תמימה.‬
‫היא הייתה זוכה בתחרות יופי,‬
‫והיא ראתה את "מונס ונוס" כקרש קפיצה.‬
‫היא קיוותה להפוך לדוגמנית.‬
‫היא רצתה להופיע ב"פלייבוי".‬
‫אבל אז גיליתי‬ ‫ששריל מבלה עם שרון ועם אבא שלה,‬
‫וחששתי לשלומה.‬
‫לילה אחד צפינו בהיאבקות.‬
‫וורן הכניס לווידאו קלטת כדי להקליט את זה.‬
‫ואז ראיתי‬
‫את שרון ושריל על חוף הים,‬
‫בלי חלק עליון,‬
‫רוקדות.‬
‫אני זוכרת שישבתי שם וחשבתי, "זאת שרון.‬
‫הוא מצלם את הבת שלו?"‬
‫ואז הוא הבין, "אוי, שיט!‬
‫אף פעם אל תדברי על זה, זה לא משהו…‬
‫זה היה סתם לכיף, בלה בלה…" ואמרתי, "בסדר.‬
‫כן, אני צריכה ללכת.‬ ‫זו שעת החזרה שלי הביתה".‬
‫אחת הבנות סיפרה לי על הסרטון.‬
‫כששריל נכנסת, אני זועמת עליה.‬
‫והיא אומרת לי שאבא של שרון אמר,‬ ‫"תני לי לצלם אותך,‬
‫ואני אשלח את הסרטון הזה לפלייבוי,‬
‫ואת תהיי כוכבת".‬
‫- נגן -‬
‫והיא אמרה, "הוא ניסה לעשות איתי סקס,‬
‫ולא רציתי לעשות איתו סקס.‬
‫נאבקתי בו,‬
‫ואז משהו בו השתנה,‬
‫והוא נעשה מאוד אלים".‬
‫פשוט אמרתי לה,‬ ‫"אני לא יכולה להגן עלייך מפניהם.‬
‫את צריכה להתרחק מהם".‬
‫אבל פתאום שרון ואבא שלה נעלמו.‬
‫היא פשוט לא הגיעה לעבודה.‬ ‫היא לא אמרה כלום.‬
‫חשבתי שהם בטח עזבו כי היו המון דיבורים.‬
‫וניסינו להרחיק אותה ממנו.‬
‫אבל הוא אף פעם לא התרחק מהתינוק,‬
‫והיא פחדה מזה,‬
‫ולא היה שום סיכוי שהיא תעזוב את מייקל.‬
‫- טמפה ביי, פלורידה‬ ‫1989 -‬
‫- אוקלהומה סיטי, אוקלהומה‬ ‫1994 -‬
‫ג'ניפר פישר לא ידעה‬ ‫מה קרה לשרון במשך כל השנים האלה.‬
‫אמרתי שבזמנו לא היה לנו מושג מה קורה.‬
‫חשבנו שאבא שלה סתם איש מוזר.‬
‫אבל אני זוכרת שלילה אחד‬ ‫שרון רצתה שאישן בבית שלהם.‬
‫אבא שלי לא היה בעיר.‬
‫אימא שלי אמרה, "רק הפעם,‬ ‫אני מרשה לך ללכת לישון שם.‬
‫ואל תספרי לאבא שלך".‬
‫אימא שלי הורידה אותי שם.‬
‫התחלנו להחליף בגדים לקראת השינה.‬
‫היא פתחה את אחת המגירות שלה,‬ ‫והוציאה בגדים תחתונים מאוד סקסיים.‬
‫והיא אמרה, "אבא קונה לי את הדברים האלה".‬
‫אמרתי, "אלוהים, זה יפהפה,‬ ‫אבל… את יודעת, למה יש לך את זה?"‬
‫והיא אמרה, "אני רק שומרת את זה כאן,‬ ‫כי זה יפה".‬
‫ו…‬
‫הוא נכנס עם אקדח.‬
‫לא היו להם דלתות בבית.‬ ‫היו שם וילונות, אבל לא דלתות.‬
‫והוא נכנס, עם אקדח.‬
‫הוא כיוון אותו עלינו ושאל, "מה אתן עושות?"‬
‫הוא צרח בקולי קולות.‬
‫צרחתי.‬
‫לבשנו רק תחתונים. בדיוק החלפנו בגדים.‬
‫לא היו עליי בגדים.‬ ‫תפסתי הכול כדי להחזיק עליי.‬
‫והוא מתחיל לצחוק. צחוק מטורף, מרושע.‬
‫ואז הוא אומר, "אני אחזור", והוא יצא.‬
‫והסתכלתי על שרון, והיא פשוט צחקה.‬
‫היא אמרה, "אבא סתם עושה שטויות".‬
‫אז התלבשנו, ואז הוא חזר.‬
‫והוא עדיין החזיק את האקדח.‬ ‫והוא הורה עליי לשכב,‬
‫על הרצפה, על שק שינה, ולשים כרית מעל הראש.‬
‫ועשיתי את זה.‬
‫והוא אנס אותה באיומי אקדח.‬
‫ואני הייתי בחדר.‬
‫והוא לא דיבר אחר כך. הוא קם והלך.‬
‫ואני… פשוט שכבתי שם.‬
‫בוקר למחרת היא ניגשה ונתנה לי חיבוק גדול,‬
‫והיא אמרה,‬
‫"אבא פשוט כזה".‬
‫היא אמרה, "אני בסדר. את בסדר".‬
‫היא אמרה, "פשוט תעזבי את זה".‬
‫אף פעם לא אמרתי מילה לאף אחד, כי פחדתי.‬
‫זה קשה, כי לאורך השנים,‬
‫זה היה הדבר הכי כואב בחיי.‬
‫זה שינה את מי שהייתי כאדם.‬
‫זה שינה את איך שראיתי את העולם.‬
‫זה שינה בי הכול.‬
‫אני לא מכיר אף אחד שחי חיים אומללים כמוה,‬
‫לאורך כל כך הרבה זמן.‬
‫שנאתי את העובדה‬
‫שכילדה, היא סבלה מהתעללות מינית,‬
‫ואז הוא לקח אותה למועדוני חשפנות כדי…‬
‫שתופיע ותפרנס אותו.‬
‫זה עורר אצלי כאב עליה. כאב לי מאוד עליה.‬
‫אני לא יכול לדמיין מישהו שחי בתנאים כאלה‬
‫לאורך תקופה כל כך ארוכה.‬
‫ידענו שפלויד ביצע פשעי מין בשרון.‬
‫ואנחנו יודעים שיש לו עבר‬ ‫של חטיפה, אונס ואלימות.‬
‫כמו תמיד, זה היה דפוס.‬
‫הוא הורשע ב-1962‬
‫בחטיפה ואונס של ילדה בת ארבע.‬
‫הוא היה פדופיל מורשע,‬
‫בשנות ה-90, הוא שוב תקף אישה.‬
‫אז אנחנו מתחילים‬ ‫לראות דפוס של אלימות והתעללות.‬
‫- צעיר מקבל 10-20 שנה‬ ‫אחרי שחטף ילדה בת ארבע. -‬
‫אבל כשעברנו על עברו של פלויד,‬
‫היה ברור שמשהו לא היה בסדר.‬
‫סוכן הגיע עם שכן,‬
‫שהכיר את פרנקלין פלויד בשנות ה-70,‬ ‫באוקלהומה סיטי.‬
‫ולשכן הייתה תמונה‬
‫של פלויד עם שרון,‬ ‫כשהיא הייתה בערך בת חמש או שש.‬
‫סוכן שהוא חוקר התנהגות אומר לי‬ ‫שזו תמונה אופיינית של ילדה שמתעללים בה,‬
‫כי היא נראית עצובה, לא מחייכת.‬
‫אז הסתכלנו על ציר הזמן.‬
‫הבנו ששרון הייתה בת 20 כשהיא מתה ב-1990,‬
‫מה שאומר שהיא נולדה ב-1969 או ב-1970.‬
‫פלויד היה בכלא בין 1963 ל-1972.‬
‫אין סיכוי שהוא יכול היה להיות‬ ‫אביה הביולוגי של שרון.‬
‫לא הייתה לו ילדה.‬
‫לא היה הגיוני שהילדה היא שלו.‬
‫לפלויד היה עבר של חטיפות.‬
‫אז כשראיתי את זה, חשבתי,‬ ‫"אלוהים, הוא בטח חטף גם אותה".‬
‫אנחנו חוששים שיכול להיות‬ ‫שגם היא נחטפה כשהייתה ילדה צעירה,‬
‫ונשארה תחת המשמורת של פרנקלין פלויד‬
‫לאורך כל הזמן הזה.‬
‫הוא החזיק אותה במשך יותר מ-15 שנה.‬
‫בשלב הזה אני יודע ששמה האמיתי‬ ‫הוא לא שרון מרשל או טוניה יוז.‬
‫אבל לא היה לי מושג מי היא באמת,‬
‫מי ההורים שלה,‬
‫מאיפה היא באה,‬
‫מה השם האמיתי שלה.‬
‫פשוט לא ידענו.‬
‫נעשה לך לא נעים בבטן, כי אתה מבין ש…‬
‫התיק האיום הזה נעשה אפילו יותר גרוע.‬
‫- קורבן חטיפה‬ ‫מייקל אנתוני יוז -‬
‫חשבנו, אם כן, שמייקל נמצא בסכנה אמיתית.‬
‫אז ידענו שאנחנו צריכים לפעול, ומהר.‬
‫פרנקלין פלויד היה עבריין פדרלי נמלט‬ ‫במשך 17 שנה,‬
‫אז ידענו שיהיה קשה למצוא אותו.‬
‫הוא פשוט נמצא איפשהו.‬
‫ושאלוהים יברך את סוכני ה-FBI‬ ‫שלקחו פיקוד על התיק‬
‫והחליטו, "אנחנו חייבים לעשות את זה".‬
‫ג'ו פיטצפטריק חשב על תוכנית.‬
‫בכל תיק פלילי כמו זה,‬
‫האינדיקציה הטובה ביותר‬ ‫למה שמישהו יעשה בעתיד‬
‫היא מה שהוא עשה בעבר.‬
‫לבחור הזה היו הרבה שמות בדויים,‬
‫ואנשים כאלה נוטים לעשות‬ ‫את אותו דבר שוב ושוב.‬
‫בדרך כלל יש להם דפוס.‬
‫חשבתי שהוא משתמש באותם שמות בדויים.‬
‫חשבתי שהוא ילך למקומות בהם הוא היה בעבר:‬
‫פיניקס, פלורידה, ג'ורג'יה, קנטאקי.‬
‫אז שמתי סוף לכל השמות הבדויים שלו.‬
‫הם התריעו את כל המדינות השונות‬
‫שבהן היה לו רישיון נהיגה תחת שמות שונים,‬
‫מתוך מחשבה שהוא עשוי‬ ‫לנסות לחדש רישיון נהיגה.‬
‫- מרשל, וורן‬ ‫רח' גרנט, אטלנטה -‬
‫- טרנטון דייוויס‬ ‫קנטאקי -‬
‫ואכן,‬
‫הוא חידש את רישיון הנהיגה‬ ‫תחת השם וורן מרשל‬
‫בלואיוויל, קנטאקי.‬
‫- משרד הרישוי -‬
‫וטסתי לקנטאקי,‬
‫והיה לנו סוכן בלואיוויל‬ ‫שהתלבש במדים של UPS.‬
‫הליך המעצר היה חייב להיות‬ ‫להביא לו את רישיון הנהיגה שלו,‬
‫ואז לעצור אותו.‬
‫ומסרנו לו את רישיון הנהיגה.‬
‫וסוכנים הקיפו אותו,‬
‫ולקחו אותו למעצר.‬
‫- FBI‬ ‫כוח משטרה מיוחד -‬
‫מייד לאחר מעצרו,‬
‫סוכנים הלכו למקום מגוריו‬ ‫ודיברו עם כל השכנים.‬
‫פלויד התגורר בבניין הדירות הבלוי הזה,‬
‫מזרחית למרכז לואיוויל, במשך כשישה שבועות.‬
‫לא מספיק זמן כדי ששכניו ידעו הרבה עליו.‬
‫למיטב ידיעתי, הוא לא דיבר עם אף אחד.‬
‫הוא רק נכנס ויצא.‬
‫הוא לא דיבר עם אף אחד‬ ‫על משפחה או משהו כזה, אז…‬
‫אף אחד לא ראה את מייקל.‬
‫בדקתי במקום העבודה הנוכחי שלו,‬ ‫וגם במקום עבודתו הקודם.‬
‫אף אחד לא ראה את מייקל.‬
‫היה לו כרטיס אוטובוס‬
‫מאטלנטה, ג'ורג'יה ללואיוויל, קנטאקי,‬
‫עבור אדם אחד בלבד.‬
‫הוא הבן שלי, ואני אוהב אותו מאוד.‬
‫אני מקווה שהם ימצאו אותו.‬
‫יום למחרת הושבתי אותו,‬ ‫ושאלתי אותו אם מייקל עדיין בחיים.‬
‫והוא טען שכן.‬
‫הוא אמר שהוא השאיר אותו עם איש עשיר.‬
‫אין שום איש עשיר‬ ‫שיש לו קשר כלשהו לפרנקלין פלויד.‬
‫כל ההצהרות האלה שלו היו מגוחכות.‬ ‫זה פשוט עוד אחד מהשקרים שלו.‬
‫- "אני אוהב את בני בכל ליבי ונשמתי." -‬
‫- המעצר לא מניב רמזים לגבי הילד -‬
‫בשלב הזה, הייתי משוכנע שמייקל מת.‬
‫אבל זה ילד, ואתה מקווה שאתה טועה.‬
‫מייקל חסר לנו.‬
‫הוא כמו בן בשבילנו.‬
‫- מריל בין‬ ‫אם האומנה של מייקל -‬
‫מייקל, אנחנו אוהבים אותך.‬
‫אם היינו יודעים איפה אתה,‬ ‫היינו באים, אבל אנחנו לא יודעים.‬
‫היו הרבה פעמים שנסענו בכביש‬ ‫וראיתי איזה ילד במכונית,‬
‫והשיער שלו היה באותו צבע שיער של מייקל,‬
‫והייתי מנסה להסתכל ולבדוק אם זה מייקל.‬
‫אבל תמיד יש…‬
‫עד שאתה מקבל תשובה סופית מוחלטת,‬
‫תמיד יש את המחשבה הזאת‬ ‫שאולי הוא עדיין שם איפשהו.‬
‫רק משהו לגביו.‬
‫איך שהוא נראה, העיניים הגדולות החומות שלו,‬ ‫שמעבירות את האהבה שלו כלפינו.‬
‫אנחנו מרגישים אותה אהבה כלפיו,‬ ‫ואנחנו רק רוצים אותו בחזרה.‬
‫- כביש בין-מדינתי‬ ‫אוקלהומה -‬
‫כשהתיק הזה היה בהכנה למשפט,‬
‫הבנו שהאשמה של פלויד ברצח של מייקל‬ ‫על בסיס הראיות הקיימות תהיה חלשה,‬
‫כי אין לנו גופה.‬
‫זה יהיה תיק שקשה לנצח בו.‬
‫אפשר לנהל תיק רצח בלי גופה.‬ ‫אבל אנחנו יודעים שכדי להשיג הרשעה,‬
‫יש להוכיח את זה מעבר לספק סביר. ובשלב הזה,‬
‫זה גבולי.‬
‫אז מה שנראה כמו תיק פשוט למדי שקל להוכיח‬
‫לא באמת היה תיק כל כך קל.‬ ‫היינו צריכים להתגבר על כמה משוכות.‬
‫אז האשמנו אותו בחטיפה של מייקל יוז,‬
‫גנבה אלימה של מכונית,‬ ‫שימוש בנשק במהלך גנבת הרכב,‬
‫שהוסיפה עונש חובה‬ ‫של מינימום חמש שנות מאסר.‬
‫האשמנו אותו גם בעברת נשק שנייה,‬
‫על שימוש בנשק במהלך ביצוע החטיפה.‬
‫זה הוסיף עונש נוסף של 25 שנות מאסר.‬
‫הפעם הראשונה שראיתי אותו‬ ‫הייתה כשהוא לווה לבית המשפט הפדרלי.‬
‫היה לו מבט ריק וקטלני בעיניים.‬
‫המבט הזה היה מבט של צ'ארלי מנסון.‬
‫זה הפחיד אותי.‬
‫האם הצדק ייעשה כאן, מר פלויד?‬
‫פלויד התחיל להגן על עצמו,‬ ‫והוא היה תוקפני מאוד,‬
‫ושאל שאלות מטופשות.‬
‫הוא ידע שהשופט הזה עשוי להרשות לו‬
‫לטעון בעצמו, ולקבל מה שנקרא ייצוג היברידי.‬
‫הוא רצה לקום ולספר את הסיפור שלו.‬ ‫הוא רצה לדבר.‬
‫והדרך היחידה לעשות זאת‬ ‫בלי לעלות לדוכן העדים‬
‫הייתה לטעון מול השופט.‬
‫הוא קשקש ודיבר על דברים לא ממש קשורים.‬
‫זה היה פשוט אגו, היבריס, אישיות נרקסיסטית.‬
‫אישיות סוציופתית.‬
‫העדתי במשפט החטיפה של מייקל.‬
‫הדבר הכי קשה, הכי מפחיד,‬ ‫היה להתייצב מולו בבית המשפט.‬
‫להעיד כשהוא יושב שם.‬
‫ואני זוכרת שהייתי על הדוכן,‬
‫הבטתי לאולם, והסתכלתי לו ישר בעיניים.‬
‫וכאילו, "תפסתי אותך.‬ ‫תפסתי אותך, חתיכת מזדיין".‬
‫פלויד קם כדי לשאול אותה שאלה.‬
‫"את ביססת את דעתך עליי ועל מי שאני‬
‫על בסיס המידע שנתן לך ה-FBI, נכון?"‬
‫והיא אמרה, "לא, ביססתי את דעתי עליך‬
‫כשראיתי את סוג הבגדים התחתונים‬ ‫שקנית לבת שלך,‬
‫ואיך גרמת לה להתלבש.‬
‫אז ביססתי את דעתי עליך".‬
‫והבטתי לו ישר בפרצוף ואמרתי, "אתה אבא שלה.‬
‫היא קראה לך 'אבא'. היית אביה".‬
‫ועורך הדין שלו פשוט‬ ‫זרק את המסמכים שלו באוויר.‬
‫לא היה להם מה לעשות.‬
‫זה לא היה תיק קל.‬
‫הכול היה נסיבתי.‬
‫זאת אומרת, זה מה שעשה לי צרבת.‬
‫אף פעם לא הפסדתי במשפט. אף פעם.‬
‫אבל בכל פעם, בסוף המשפט,‬ ‫יש לך פרפרים בבטן.‬
‫השופט מסר את הפסיקה, והצלחנו בכל הסעיפים.‬
‫- אזרח אוקלהומה נמצא אשם‬ ‫בחטיפת הילד הנעדר -‬
‫אחרי שחמק מרשויות החוק במשך שני עשורים,‬ ‫נגזרו עליו 52 שנות מאסר,‬
‫בלי אפשרות לחנינה, על חטיפתו של מייקל יוז.‬
‫מר פלויד, מה אתה חושב?‬ ‫-תזדיינו, אתה ואוקלהומה, בן זונה!‬
‫לך תזדיין, בן זונה!‬
‫איפה הילד, מר פלויד?‬ ‫-לך תזדיין!‬
‫- שירות המרשלים‬ ‫ארצות הברית -‬
‫ואז התקשר אליי סוכן.‬
‫הם מצאו את הטנדר של המנהל,‬ ‫שפלויד גנב במהלך החטיפה.‬
‫והם מצאו תמונות שהודבקו מתחת לטנדר.‬
‫כולן, כמעט כולן,‬
‫היו דוחות. פורנוגרפיה.‬
‫- עבירה: מידע על פורנוגרפיה שנמצאה -‬
‫היה מאוד ברור שהן של פלויד,‬ ‫כי בין התמונות הללו‬
‫היו כמה תמונות של שרון כשהייתה קטנה.‬
‫בתמונות הללו הופיעה גם אישה צעירה‬ ‫שלא ראינו קודם לכן.‬
‫- שם הקורבן: לא ידוע -‬
‫ראו אותה שם בשלבים שונים של הפשטה והכאה.‬
‫ואמרתי, "לא יכול להיות שהוא הכה אותה ככה‬
‫בלי להרוג אותה". הוא בטוח הרג אותה.‬
‫הייתה לנו עוד תעלומה.‬
‫מי זו הייתה?‬
‫כשהסתכלתי עליה,‬ ‫ראיתי שיש לה קווי שיזוף בולטים.‬
‫אמרתי, "טוב, יכול להיות‬ ‫שהם היו בפלורידה, ג'ורג'יה, קנטאקי…"‬
‫אז שלחתי את התמונות למשרדים במדינות האלה,‬
‫וביקשתי שיבדקו את התיקים הלא פתורים שלהם.‬
‫לזה קוראים ירייה באפלה.‬
‫- פלורידה, 29 במרץ‬ ‫1995 -‬
‫צוות בכביש המהיר מגלה תגלית מזוויעה.‬
‫גולגולת אנושית שכבר הרקיבה מאוד.‬
‫ארבעה ימי חפירה מספקים 90 אחוז מהשלד,‬
‫יחד עם שתל שד וכמה בגדים ותכשיטים.‬
‫כשבחנו את הגולגולת,‬ ‫מצאנו שני חורי קליע בחלק האחורי שלה,‬
‫והעצם האורביטלית‬ ‫הייתה שבורה תחת אחת העיניים.‬
‫אין ספק שזה לא היה מוות טבעי,‬
‫אין ספק שהייתה מעורבת בו אלימות רצחנית,‬
‫אז זה סווג כרצח כמעט באופן מיידי.‬
‫חיפשנו בכל הסוכנויות המקומיות.‬
‫לא הצלחנו לזהות את השלד.‬
‫בערך שנה אחר כך, ה-FBI הודיע לנו‬
‫שיש להם תמונות מתיק אחר‬ ‫של אישה צעירה שהוכתה.‬
‫אנו מביטים בתמונות,‬
‫והחולצה הכרוכה סביב צווארה‬ ‫של הבחורה שהוכתה‬
‫תואמת לחולצה שלנו, שנקשרה בקשר.‬
‫הבאנו רשומות דנטליות מהם ומאלמונית I-275,‬
‫שזה היה השם שניתן לה,‬
‫והצלחנו לזהות‬
‫את השלד שנמצא לצד הכביש.‬
‫מיס שריל קומסו.‬
‫במהלך החקירה שלנו, גילינו ששריל‬ ‫עבדה כרקדנית אקזוטית במונס ונוס.‬
‫כעת במשטרה רוצים לדבר‬ ‫עם כל מי שהכיר את שריל קומסו ב-1989.‬
‫- טמפה ביי, פלורידה‬ ‫1989 -‬
‫אחרי קלטת הווידאו של שריל ושרון,‬
‫הסתובבה הרבה רכילות.‬
‫כולם במועדון דיברו על זה.‬
‫ואז שריל הגיעה למועדון,‬
‫והייתה לה חבלה על הלחי, פנס בעין.‬
‫היו לה סימנים על הצוואר‬
‫לפיהם אפשר היה לראות שהיא נחנקה.‬
‫ואז הבנתי שוורן הוא לא רק סוטה מעוות,‬
‫אלא שהוא גם אלים פיזית.‬
‫והוא היה אובססיבי כלפיה.‬
‫הוא התקשר למועדון פעמים רבות,‬
‫והוא שאל אותי הרבה שאלות בנוגע לשריל.‬
‫הוא רצה לדעת מה שם המשפחה שלה,‬
‫הוא רצה לדעת איפה אבא שלה גר.‬
‫בכל פעם שהוא התקשר וביקש לדבר עם שריל,‬
‫הייתי אומרת לו שהיא לא פה, ומנתקת.‬
‫עשינו כל מה שיכולנו‬ ‫כדי לנסות ליצור הפרדה בין שניהם.‬
‫אבל זמן קצר לאחר מכן יצאתי מהמועדון.‬
‫- בחורות -‬
‫אבא של שרון היה במגרש החניה.‬
‫ושריל עמדה ליד המכונית שלו,‬ ‫והם ניהלו ויכוח סוער.‬
‫הוא צעק עליה.‬
‫והוא אמר לה שהוא יהרוג אותה.‬
‫אז רצתי לשם. התערבתי.‬
‫ואז הוא התעצבן עליי,‬ ‫ולחץ על הגז בניוטרל מולי,‬
‫והמכונית נטתה הצידה.‬
‫הוא התנהג כאילו הוא מתכוון‬ ‫לפגוע בי עם המכונית.‬
‫התרחקתי משם כשאני מחזיקה אותה,‬
‫ליוויתי אותה למכונית שלה.‬
‫חשבתי שהיא תיסע הביתה, לאבא שלה.‬
‫וזאת הייתה הפעם האחרונה שראיתי את שריל.‬
‫פתאום, שרון ווורן‬ ‫היו צריכים לעזוב את העיר,‬
‫והם שאלו אם אוכל לאסוף את הדואר‬ ‫ולהשגיח על הקרוואן.‬
‫לילה אחד השכן שממול‬
‫יצא החוצה כדי לעשן סיגריה במרפסת,‬
‫והיה שם בחור בטנדר.‬
‫והוא יוצא מהטנדר,‬ ‫והולך לבית של שרון ווורן.‬
‫בערך חמש דקות אחר כך הוא יוצא,‬ ‫נכנס לטנדר, ונוסע.‬
‫הוא מעיף את הסיגריה, נכנס, ואומר…‬
‫"פתאום אני שומע בום!"‬
‫הוא הביט מהחלון, והיה שם…‬
‫ממש באמצע, והתנור פשוט…‬
‫אנשים דיברו ליד הבריכה,‬ ‫ליד תיבת הדואר, ואמרו ש…‬
‫וורן שכר מישהו, או הכריח מישהו‬
‫לשרוף את הקרוואן שלו.‬
‫סוף סוף ידענו‬ ‫למה פלויד עזב את פלורידה בחיפזון כזה.‬
‫הוא ברח כי הוא הרג את שריל קומסו.‬
‫פלויד ידע שהשוטרים יחפשו‬
‫גבר, את הבת שלו ואת הילד שלה.‬
‫הם לא יחפשו גבר, את אשתו ואת הילד שלהם.‬
‫ולכן הם עצרו בדרך והתחתנו.‬
‫- טמפה ביי, פלורידה‬ ‫1989 -‬
‫- סנט פטרסבורג, פלורידה‬ ‫2002 -‬
‫סיפור חייו הפליליים של פלויד‬ ‫נפרש על פני חצי אומה,‬
‫מאוקלהומה, שם אשתו נמצאה מתה,‬
‫הוא חטף את בנו ומנהל בית הספר,‬
‫ועד לצמחייה הנמוכה הזו,‬ ‫סמוך לכביש הבין-מדינתי 275,‬
‫שם נמצאו שאריות שלדה של שריל קומסו.‬
‫הבלש לשעבר, מארק דסארו,‬
‫אומר שפלויד ירצח שוב‬ ‫אם הוא אי פעם ישתחרר מהכלא.‬
‫הוא סוציופת וטורף.‬
‫פלויד הואשם ברצח מדרגה ראשונה‬ ‫של שריל קומסו.‬
‫- תמונות מובילות‬ ‫את הרשויות בשתי מדינות לגבר אחד -‬
‫תמיד הרגשנו שיש לנו סיכוי טוב‬ ‫בהתחשב בכל הראיות,‬
‫אפילו שרובן היו במידה מסוימות נסיבתיות.‬
‫זה היה פשוט מציף,‬ ‫העבודה שיכולנו לשים אותה שם, לשים אותו שם,‬
‫לשים אותם ביחד.‬ ‫היו לנו אנשים שראו ויכוחים ביניהם.‬
‫פרנקלין פלויד עשוי לקבל עונש מוות‬ ‫על רצח של רקדנית עירום מטמפה ביי.‬
‫- כניסה לבית המשפט -‬
‫הבלשים ביקשו ממני לזהות כמה תמונות.‬
‫יש תמונה של הגופה של שריל מוטלת על המזרן.‬
‫בדיוק אותו מזרן מלוכלך ומזוהם‬
‫של המיטה המתקפלת ההיא בסלון שלו.‬
‫הייתי בבית של האיש הזה‬ ‫לפחות שבע פעמים בשבוע.‬
‫ומתוך שבע הפעמים האלה,‬
‫בכל יום הספה ההיא הייתה פתוחה.‬
‫לא הייתה שום טעות בייצוג.‬
‫זה היה אותו מזרן.‬
‫ידעתי. הייתי…‬
‫כן.‬
‫הכנסנו את פלויד לכלא ל-52 שנה,‬
‫אבל עכשיו הייתה לנו הזדמנות‬ ‫להרשיע את פלויד בתיק רצח.‬
‫פשע שעליו הוא יכול לקבל עונש מוות.‬
‫פרנקלין נמצא אשם ברצח מדרגה ראשונה.‬
‫- אדם מורשע ברצח "אלמונית" -‬
‫נגזר עליו עונש מוות.‬
‫- נשפט לעונש מוות, והרוצח עוד מתריס -‬
‫זו הייתה הרגשה מצוינת לשמוע את גזר הדין.‬
‫היה סיפוק גדול‬ ‫מעצם הידיעה שפלויד יהיה במקום‬
‫בו הוא לא יוכל לפגוע באף אחד.‬
‫עכשיו, ההיבט הרע בתיק הזה,‬ ‫גם אחרי המשפט, הוא…‬
‫שלא היה לי מושג איפה מייקל…‬
‫איפה הגופה.‬
‫רק בזכות מקריות משונה התמונות האלה נמצאו,‬
‫ובסופו של דבר הוא הורשע ברצח.‬
‫זה לא הרצח שקיווינו להרשיע בו אותו.‬
‫אבל אני חושב שבקריירה של כל איש משטרה‬ ‫יש משהו שנשאר תלוי.‬
‫צילמתי את מייקל אנתוני יוז‬
‫והדבקתי אותה מעל המחשב שלי,‬ ‫כך שהייתי צריך להסתכל עליה כל יום.‬
‫היא פשוט נתנה לי תקווה. זה מה שהיא עשתה.‬
‫היא גרמה לי להמשיך בכל יום במשרד במחשבה ש…‬
‫אנחנו לא צריכים להגיע לזה.‬ ‫וזה יקרה, יום אחד.‬
‫כשעזבתי, היא עדיין הייתה מודבקת שם,‬
‫וכשניקיתי את המשרד שלי לקראת עזיבה,‬ ‫בסוף הורדתי את התמונה הזאת.‬
‫ו…פרשתי.‬
‫ב-27 השנים בהן עבדתי ב-FBI,‬
‫התקרבתי מאוד לסגור כל תיק.‬
‫שני תיקים שלא הצלחתי לסגור עד שפרשתי‬
‫היו מציאת מייקל וזיהויה של שרון.‬
‫ב-2002 חבר שלח לי תמונה,‬ ‫ואמר, "אתה חייב להסתכל על זה".‬
‫זו הייתה תמונה במה שנקרא "רשת האלמונים".‬
‫זה היה אתר אינטרנט של נעדרים.‬
‫זו הייתה תמונה של ילדה קטנה…‬
‫- מאט בירקבק‬ ‫סופר -‬
‫שיושבת על הרגליים של גבר שאמור להיות אביה.‬
‫מתחת לתמונה היה כתוב שהיא נחטפה,‬
‫גודלה כבתו, והתחתנה ונהרגה.‬
‫ואמרתי, "אלוהים",‬
‫אבל ככל שהסתכלת יותר על התמונה,‬ ‫ככל שהסתכלת יותר עליה,‬
‫יכולת לראות שמשהו ממש לא בסדר.‬
‫הסתכלתי עליה ואמרתי,‬ ‫"אני חייב להיכנס לזה".‬
‫אני חושב שהאדם הראשון שדיברתי איתו‬ ‫היה ג'ו פיטצפטריק.‬
‫והוא אומר שהיו שתי תעלומות‬ ‫שהוא קיווה לפתור:‬
‫מי זאת שרון מרשל,‬
‫ומה קרה למייקל יוז?‬
‫ולמרות שהוא היה קצת חשדן בשיחה איתי,‬
‫אפשר היה להבין שיש כאן עסק לא גמור.‬
‫התיק הזה היה חשוב לג'ו,‬
‫והילדה בתמונה הזאת ממש השפיעה עליו.‬
‫זו הייתה היא.‬
‫זו הייתה שרון.‬
‫זה היה‬
‫הטוב,‬
‫זה היה‬
‫האופן בו אנשים דיברו עליה.‬
‫אלה היו ההישגים שלה,‬
‫וזו הייתה פשוט אישה צעירה יפהפייה‬
‫שנלכדה בידי הרשע.‬
‫והיא נשכחה.‬
‫פשוט אמרתי, "זה יותר מאשר סיפור פשע בלבד".‬
‫רציתי לעשות כל שביכולתי‬ ‫כדי לנסות לגלות את זהותה של שרון.‬
‫חשבתי שזה חשוב מאוד,‬
‫והרגשתי, "אתה יודע מה?‬ ‫בוא נכתוב את הספר הזה".‬
‫והאדם היחיד שידע את זהותה האמיתית‬
‫היה פרנקלין פלויד.‬
‫אמרתי, "אני אנסה‬
‫להשיג ריאיון עם פרנקלין פלויד".‬
‫- פלויד -‬
‫אני הולך לשם,‬ ‫ומכניסים אותי לאיזה כלא מחוזי.‬
‫אז הם הכניסו את פלויד‬ ‫לחדר ריאיונות לפגישה איתי,‬
‫והם הביאו איתו גם את כל התיקים שלו.‬
‫היו שני סגנים שעמדו לידו,‬
‫ואז הם עזבו.‬
‫ועכשיו זה רק אני והוא בחדר.‬
‫ואנחנו מתחילים לדבר.‬
‫בעצם, אני צריך לנסח את זה מחדש.‬ ‫הוא התחיל לדבר, והוא לא הפסיק.‬
‫הוא חשב שאולי איכשהו אוכל לעזור לו,‬ ‫לעשות משהו שעורכי הדין שלו לא יכולים.‬
‫לספר את סיפורו כך שזה יביא לשחרורו.‬
‫"כשתעבוד על זה, תשמע הרבה עליי.‬
‫לא אכפת לי מה תכתוב.‬
‫אני אעזור לך לספר את האמת.‬
‫זה הבית שנכנסתי אליו.‬ ‫פה אימא שלי נטשה אותי."‬
‫אז פרנקלין פלויד נולד ב-1943.‬
‫אבא שלו מת. היו לו אחים ואחיות.‬
‫אימו לא הייתה יכולה לטפל בו,‬ ‫ושלחה אותו לבית הילדים הבפטיסטי בג'ורג'יה.‬
‫והחיים שלו שם היו בעייתיים.‬
‫"המקום הכי מענה…‬
‫הייתה שם אישה זקנה שצרבה את ידיי,‬
‫ואז דחפה את הראש שלי לארון.‬
‫הכו אותי בכפות הרגליים.‬ ‫לא יכולתי ללכת, הן התנפחו."‬
‫הבנתי איך הוא נוצר.‬
‫הבנתי איך הכינו את התבנית.‬
‫"בנים אנסו אותי, הכו אותי,‬
‫הפכו אותי לעבד שלהם וכל זה.‬
‫כשהם רחצו אותי,‬
‫היו בנים מסוימים‬ ‫שהיו דוחפים לי שתי אצבעות.‬
‫והם היו יוצאים מזה בקלות, כי אני קטן."‬
‫בגיל 18 כבר היו לו בעיות נפשיות רציניות.‬
‫"אחרי שברחתי,‬ ‫התגייסתי לצבא, הסתובבתי במדינה,‬
‫והייתי צריך לגנוב בכל מקום.‬
‫וכשהאשימו אותי בפשע ונכנסתי לכלא,‬
‫התעללו בי.‬
‫בהחלט הרשיעו אותי בהטרדה, אונס, חטיפה.‬
‫ולא הייתה להם שום הוכחה.‬ ‫אתה יודע את זה, נכון?"‬
‫כל פעם שדובר על פשע ספציפי, הוא הכחיש.‬
‫"אין להם שום הוכחה, עד או משהו שאומר…‬
‫הם ראו אותי מצלם מישהי עם רגליים מפושקות.‬ ‫אתה לא מבין מה אני אומר?"‬
‫שאלתי אותו על שרון, והוא לא רצה לגעת בזה.‬ ‫שאלתי אותו על מייקל, והוא לא רצה לגעת בזה.‬
‫הוא לא רצה להודות בכלום.‬
‫שאלתי אותו, "מאיפה הבאת את שרון?"‬ ‫והוא אומר, "משום מקום. היא פשוט באה איתי".‬
‫"תקשיב,‬
‫היא הייתה מתוקה.‬
‫וממש חכמה.‬
‫תקשיב, היא אהבה אותי, לא משנה מה."‬
‫הוא הכחיש הכול.‬
‫הוא הכחיש שהרג את שרון,‬
‫שחטף אותה. הוא הכחיש שהרג את מייקל,‬
‫והוא הכחיש שהרג את שריל קומסו.‬
‫לא למדתי מפלויד שום דבר,‬ ‫מלבד העובדה הברורה שהוא היה פסיכוטי.‬
‫כעיתונאי חוקר, אתה מנסה להגיע לאמת.‬
‫זה היה מתסכל מאוד,‬
‫לא לגלות מי היא הייתה עד סוף הספר.‬
‫בנקודת הזמן ההיא,‬
‫הספר כבר היה מוכן,‬
‫והוא יצא לאור.‬
‫מאט בירקבק ריאיין בכלא את האיש‬ ‫שמוכר עכשיו בשם פרנקלין פלויד.‬
‫פלויד חטף את שרון כשהייתה ילדה קטנה,‬ ‫והוא בתא הנידונים למוות.‬
‫מאט בירקבק כתב את הספר "ילדה יפה",‬
‫שמתאר כיצד, כנגד כל הסיכויים,‬
‫הילדה בשם שרון פרחה בבית הספר.‬
‫כשהספר התפרסם,‬
‫הוא תפס את תשומת הלב של שני אתרי אינטרנט,‬
‫"רשת האלמונים" ו"Websleuths".‬
‫הם סוג של בלשים חובבים.‬
‫ואז אפשר היה לראות מעין צמיחה אורגנית.‬
‫הם דיברו על זה בשרשורים שונים.‬
‫"מי זו שרון מרשל?‬ ‫זו יכולה להיות הבחורה שנעלמה ביוטה?‬
‫זו יכולה להיות הבחורה שנעלמה בטורונטו?"‬
‫וזה פשוט הלך ונבנה.‬
‫לאורך החודשים קיבלתי עוד אימיילים.‬
‫אנשים בארה"ב, אנשים בקנדה,‬ ‫אנשים במדינות אחרות.‬
‫תוך חצי שנה עד שנה,‬
‫היו לנו אנשים מסביב לעולם‬ ‫שניסו להבין מי הבחורה הזאת.‬
‫הרבה אנשים היו מתוסכלים.‬ ‫זה היה כאילו, "מאט, בחייך!‬
‫אני קורא את זה, וחשבנו שיש לך את זה!"‬
‫ולא היה לי את זה.‬
‫והייתי עונה על כל האימיילים האלה.‬
‫הייתי כותב, "היי, עשיתי את זה‬ ‫מתוך תקווה שנצליח לגלות את זהותה".‬
‫האמת שהשגנו מזה כמה כיווני חקירה טובים,‬
‫אבל לא היה לנו איך לבחון אותם.‬
‫אבל בשנת 2005, כמעט שנה אחרי שהספר יצא,‬
‫הייתה לנו פרצת דרך.‬
‫קיבלתי אימייל אנונימי,‬
‫והיה כתוב בו,‬
‫"האם ה-DNA של הבת של שרון יעזור לך?"‬
‫אני מייגן,‬
‫ואני הבת הביולוגית של שרון.‬
‫תמיד ידעתי שאני מאומצת,‬
‫אבל זה אף פעם לא הרגיש מוזר,‬ ‫עד שגיליתי את הספר של מאט.‬
‫ואז זה הפך להיות‬ ‫הרבה יותר מרק להיות מאומצת.‬
‫ככל שלמדתי יותר,‬
‫כך נעשיתי כועסת ועצובה יותר לגבי הכול.‬
‫זאת אומרת, זו הייתה התקדמות של רגשות מאז.‬
‫הכול מאז שגיליתי על זה‬ ‫היה מלא ביותר כעס ועצב ו…‬
‫בלבול לגבי איך אני אמורה להרגיש.‬
‫אני לא יודעת מה הרגשות שלי.‬ ‫אני יודעת שאני כועסת,‬
‫אבל אני לא יודעת על מה ספציפית, או למה.‬
‫אני עדיין מנסה להבין הכול ולעבד את זה.‬
‫למדתי הרבה דברים לגבי חייה‬ ‫שאני לא אוהבת לחשוב עליהם.‬
‫אף בחורה לא אמורה לעבור את זה.‬
‫מאדם זר, ובטח שלא‬ ‫מאדם שאמור להיות אבא שלך,‬
‫או דמות אב, או מה שהוא לא היה.‬
‫כן, אלה הדברים שאני לא אוהבת לחשוב עליהם.‬
‫הייתי בכיתה י"א בתיכון‬ ‫כשדודה שלי גילתה את הספר של מאט‬
‫וסיפרה עליו לאימא שלי.‬
‫אני זוכרת שנסענו הביתה במכונית‬ ‫מדוכן הצמר גפן המתוק,‬
‫ואז אימא שלי סיפרה לי שיש בסיפור יותר‬
‫מאשר העובדה שאימי הביולוגית נהרגה בתאונה.‬
‫- ניו אורלינס‬ ‫1989 -‬
‫בני זוג נכנסו למשרד עורכי דין‬
‫ואמרו שאין להם יכולת לגדל עוד ילדה.‬
‫"תוכלו למצוא מישהו שיאמץ אותה?"‬
‫ונכסנו וראינו את קלרנס וטוניה‬ ‫יושבים ליד השולחן.‬
‫הוא רק רצה לגמור עם זה. הוא רצה כסף.‬
‫הוא שלט בכל השיחה איתה.‬
‫אז כן, הייתי קצת חשדנית.‬
‫אבל אני מרגישה‬ ‫שאלוהים כל הזמן אמר לי, "זה זה".‬
‫שישה שבועות לאחר מכן, מייגן נולדה.‬
‫אז הגענו לבית החולים,‬
‫והיא כבר ילדה.‬
‫היא הייתה במיטה,‬ ‫ונכנסתי לשם בפרטיות, רק היא ואני.‬
‫ואמרתי, "רצית לראות אותה?"‬ ‫והיא אמרה, "לא, אני לא יכולה".‬
‫ואני נזכרת ביום הזה.‬ ‫למה היא לא סיפרה לי יותר באותו יום?‬
‫למה היא לא אמרה, "אני צריכה עזרה"?‬
‫למה, כשהיינו לבד והייתה לך הזדמנות,‬
‫לא אמרת,‬
‫"תעזרי לי"?‬
‫אף אחד לא יודע על זה,‬ ‫כי רק היא ואני היינו בחדר ההוא.‬
‫כי ברגע שפלויד נכנס, הכול הפסיק.‬
‫כל השיחה הפסיקה.‬
‫פעם הייתי…‬
‫לפעמים אני עוד עושה את זה.‬
‫אני מחפשת באינטרנט תמונות שלי כתינוקת,‬
‫תמונות של מייקל ותמונות של שרון,‬ ‫ומשווה בין כולן.‬
‫ואני פשוט רואה שהלחיים והאף בטוח באו ממנה.‬
‫וצבע השיער הטבעי שלי זהה לשלה.‬
‫אז כן, אני בהחלט רואה בה את עצמי.‬
‫כילדה, את רוצה לדעת למי את דומה,‬ ‫איך את אמורה להיראות.‬
‫היסטוריה משפחתית.‬
‫ואז את נכנסת לשנות הנעורים שלך.‬
‫אני פשוט רוצה לדעת מאיפה באתי.‬
‫- מייגן -‬
‫בשנת 2010 או 2011,‬ ‫החלטתי להשיג את ה-DNA שלי.‬
‫זה היה‬
‫כדי שנוכל, בתקווה,‬ ‫למצוא עוד קרובי משפחה שהיו לי בזמנו.‬
‫זה היה מלהיב.‬
‫היה פוטנציאל למצוא אנשים.‬
‫שרון נכנסה להיריון שלוש פעמים.‬
‫פעם אחת בתיכון, והילד אמור היה‬ ‫להישלח לאימוץ, אח"כ היה מייקל,‬
‫והייתה את הילדה השלישית,‬ ‫שנמסרה לאימוץ בניו אורלינס,‬
‫וזו מייגן.‬
‫משמעות העובדה שהיה את ה-DNA הזה‬ ‫והידיעה שיש התאמה‬
‫הייתה פתיחה של עולם שלם של אפשרות.‬
‫ואז המרכז הלאומי לילדים נעדרים ומנוצלים‬
‫נכנס לתמונה.‬
‫- אלכסנדריה, וירג'יניה‬ ‫2011 -‬
‫ב-2011 קיבלתי בירושה תיקייה קטנה מאוד‬
‫על בחורה בשם שרון מרשל,‬
‫ולא היה לי הרבה עם מה לעבוד.‬
‫אחרי שקראתי את הספר,‬
‫עם התיקייה הקטנה שלי, לא היה לי לאן לפנות.‬
‫לא הייתה לי סוכנות אכיפת חוק,‬
‫אבל היה ברור‬ ‫שג'ו פיטצפטריק הוא שחקן מרכזי בכל זה.‬
‫הוא סיפר לי שהתיק לא פעיל ב-FBI,‬
‫ושמעולם לא באמת נפתח תיק בנוגע לשרון מרשל.‬
‫הוא הצליח לעבוד על החקירה הזאת‬ ‫רק בשילוב עם תיק החטיפה של מייקל יוז.‬
‫כשג'ו קיבל על עצמו את האתגר‬ ‫ואמר שהוא יעזור לי,‬
‫התלהבתי מאוד.‬
‫כשקיבלתי את הפנייה‬ ‫מהמרכז לילדים נעדרים ומנוצלים,‬
‫הלהיבה אותי העובדה‬ ‫שאוכל לחזור לעבוד על התיק הזה.‬
‫זה היה עניין לא גמור.‬
‫זה משהו שרשמתי בו התקדמות רבה,‬
‫אבל לא הייתה לי הזדמנות לסגור אותו,‬ ‫כי פרשתי.‬
‫זה נתן לי מעט תקווה.‬
‫אבל היינו צריכים‬ ‫עוד ניסיון עם פרנקלין פלויד.‬
‫הוא חיכה לעונש למוות,‬ ‫ברור שהיו לו כל התשובות.‬
‫אז היינו צריכים עוד ריאיון איתו.‬
‫התקשרה אליי אשלי רודריגז‬ ‫מהמרכז לילדים נעדרים ומנוצלים.‬
‫התחלתי לחפור בנוגע לתיק,‬ ‫וניסיתי ללמוד מיהו פלויד.‬
‫הוא המטרה שלי,‬ ‫ואני רוצה לדעת כל מה שאני יכול עליו.‬
‫אמרתי לו, "הוא ישקר לך. הוא ישקר לך המון.‬
‫אם תצליח להוציא ממנו אמת, יהיה לך מזל".‬
‫ממש לא הייתי אופטימית.‬
‫למען האמת, זה היה מעין מוצא אחרון עבורנו.‬
‫אז ה-FBI שלחו סוכנים לפלורידה‬ ‫כדי לראיין את פרנקלין פלויד.‬
‫רציתי תשובות לשלוש שאלות.‬
‫הראשונה הייתה, "מיהי שרון מרשל?"‬
‫"מה קרה למייקל?"‬
‫ו"האם היית אחראי למותה של שרון?"‬
‫והתמקדתי בשאלה הראשונה, מי היא הייתה,‬
‫כי זו שאלה שקל לענות עליה.‬
‫הוא אולי לא ירצה לענות,‬ ‫אבל זה לא שהוא מודה ברצח.‬
‫ו…‬
‫הוא לא היה מוכן לדבר על זה.‬
‫הוא פשוט התחיל להיסגר ולהתלונן.‬
‫עוד לא הצגנו את עצמנו כסוכני FBI,‬ ‫והוא כבר זעם. הוא חשב שאנחנו עורכי דינו.‬
‫הושבנו אותו. אנחנו עמדנו‬ ‫בזמן שהוא התלונן במשך 45 דקות.‬
‫ובסוף אמרתי לו, "אנחנו לא עורכי הדין שלך".‬
‫והוא אומר, "אז מי אתם, לעזאזל?"‬
‫ואמרתי לו, "אנחנו סוכני FBI".‬
‫והוא מטה את הראש שלו לאחור‬ ‫ואומר, "מה אתם רוצים?"‬
‫"ובכן, אני פותח מחדש את חקירת מייקל יוז".‬
‫והוא אומר, "אשמח אם תסגור אותה".‬
‫אמרתי, "לא נעשה את זה".‬
‫ואני אמרתי, "רצית שהוא יהיה שרון החדש שלך.‬
‫שרון כבר מחוץ לתמונה, וזה שרון החדש שלך.‬ ‫מייקל הוא מי שיחליף אותה".‬
‫והמשכתי לדבר, ואז הוא התחיל לבכות.‬
‫הוא היה אמוציונלי, ומבחינתי זו הזדמנות.‬
‫וסקוט הכה על השולחן מספיק חזק‬ ‫כדי למשוך את תשומת ליבו.‬
‫"איך הרגת אותו, פלויד?"‬ ‫ודמעות התנין שלו זורמות.‬
‫והרמתי את הקול שלי, "איך הרגת אותו?"‬
‫הוא מסתכל עליי ואומר, "אל תעשה את זה".‬ ‫ובסוף הכיתי על השולחן עם האגרוף שלי,‬
‫"איך הרגת אותו, פלויד?"‬
‫המזרקות מפסיקות.‬
‫"יריתי בו פעמיים באחורי ראשו‬ ‫כדי שזה יקרה מהר".‬
‫"זה ממש לא עניינכם איפה הוא.‬
‫במשך יותר מעשרים שנה‬ ‫איש לא ידע מה קרה לילד הקטן,‬
‫אבל עכשיו ב-FBI מאמינים שיש להם תשובות.‬
‫דמעות ועצב של משפחה שאיבדה ילד בפתאומיות.‬
‫אבי, פשוט תגיד לו שלום,‬ ‫תן לו חיבוק ואז נשיקה.‬
‫ויום אחד נראה אותו.‬
‫זה כואב,‬
‫לאבד ילד.‬
‫הוא כמעט היה הילד שלנו.‬
‫מסמכי האימוץ כמעט הושלמו.‬
‫והוא נחטף לפני שיכולנו להשלים אותם.‬
‫כל הילדים החשיבו אותו לאח.‬
‫אז כולם החשיבו אותו לאחד משלנו.‬
‫ב-FBI אומרים שהחשוד בתיק קר,‬ ‫בן יותר מעשרים שנה,‬
‫הודה ברצח.‬
‫פלויד אומר שהוא קבר את הילד‬ ‫סמוך לגבול אוקלהומה-טקסס.‬
‫נשארנו שם יומיים שלמים.‬
‫חפרנו במשך יומיים, ניפינו במשך יומיים.‬
‫ושום דבר.‬
‫השקענו בזה 110 אחוז,‬
‫ופשוט לא מצאנו כלום.‬
‫אבל עדיין רציתי לדעת מי הייתה שרון מרשל.‬
‫והוא נשך בפיתיון.‬
‫בחלקו מכיוון שפלויד אהב לדבר על עצמו.‬
‫זה היה מצחיק.‬ ‫הוא קפץ, הוא סיפר הרבה סיפורים,‬
‫ואז פתאום הוא מתחיל לדבר על כמה…‬
‫כמה טוב הוא נראה,‬ ‫ועל זה שהוא לובש מדים של נהג אוטובוס‬
‫בצ'ריוויל, צפון קרוליינה, ו…‬
‫הוא היה נהג האוטובוס הטוב בעולם.‬
‫והוא מספר לנו שהוא פוגש בחורה, בשם סנדי.‬
‫המדינה בדיוק לקחה ממנה את שלושת ילדיה,‬
‫וסקוט שאל שאלה ממש מבריקה.‬
‫הוא שואל אותו, "מה היה שמך בזמנו?"‬
‫ברנדון קליאו ויליאמס היה השם שהוא נתן לנו.‬
‫וזה היה משהו שמעולם לא שמענו קודם לכן.‬
‫וכשהוא אמר את השם הזה, זה נתן לנו משהו.‬
‫ולא רק שהוא נתן לנו את השם הזה,‬ ‫הוא הלך אפילו יותר רחוק,‬
‫וסיפר לנו על האישה שהוא פגש,‬ ‫על איך הם התחתנו.‬
‫הוא נתן לנו את התאריך.‬
‫הוא ידע לתת לנו את שמות הבנות,‬
‫ואפילו את מקום הולדתן.‬
‫אז שאלתי, "מי הבכורה?"‬
‫והוא אומר, "זאת מי שאתם שואלים עליה".‬
‫"איפה היא נולדה?"‬
‫"לבוניה, מישיגן."‬
‫"איך אתה יודע?"‬
‫"ראיתי את תעודת הלידה.‬
‫זו הבחורה שאתם מחפשים, שאתם שואלים עליה."‬
‫שאלתי אותו,‬
‫"איך קראו לבת הבכורה?"‬
‫והוא אומר, "סוזן סווייקיס".‬
‫כשהם אמרו לי מה הזהות שלה,‬ ‫ישבתי שם וזה היה פשוט סוג של…‬
‫לא הייתי בטראנס, הייתי פשוט…‬
‫פשוט ממש…‬
‫שמח.‬
‫כמעט בכיתי‬
‫כשסיפרתי לו על זה.‬
‫בחיי!‬
‫הוא אומר, "אנחנו יודעים מה זהותה",‬ ‫והוא אומר לי שקראו לה סוזן סווייקיס.‬
‫אמרתי…‬
‫"אלוהים אדירים!"‬
‫אני לא חושבת שהקלה היא המילה הנכונה,‬ ‫אבל זה בערך מה שהרגשתי. זה היה כאילו…‬
‫זה נגמר. עכשיו אנחנו יודעים מי היא.‬
‫- תעודת לידה‬ ‫סוזן מרי סווייקיס -‬
‫יום למחרת אנחנו מקבלים את תעודת הלידה,‬
‫ועל תעודת הלידה הזו‬ ‫כתובים שמות ההורים שלה.‬
‫סנדרה ברנדבורג וקליפורד סווייקיס.‬
‫דרך אגב, שניהם עדיין חיים.‬
‫סוכני ה-FBI הגיעו לבית שלי,‬
‫הראו לי תמונה של סוזי,‬ ‫ואמרתי, "זאת הבת שלי.‬
‫אתם יודעים איפה היא?"‬
‫היא הייתה חכמה מאוד,‬
‫טיפשונת מאוד,‬
‫ומהירה מאוד.‬
‫הייתי בת 18 כשנכנסתי להיריון,‬ ‫ובת 19 כשהיא נולדה.‬
‫בגיל 17 כשהתחלתי לצאת איתו.‬
‫קליף ואני היינו ביחד בתיכון.‬
‫היא הייתה צעירה ממני בשנתיים בערך.‬
‫אבל היא הייתה חכמה ומצחיקה,‬
‫ופשוט נשביתי בקסמיה.‬
‫היינו זוג לכל אורך התיכון.‬
‫התחתנו ממש בסוף התיכון.‬
‫נכנסתי להיריון כמה חודשים אחרי שהתחתנו.‬
‫הייתי נלהבת.‬
‫הייתי מאושרת.‬
‫וכבר לא יכולתי לחכות שהתינוק יוולד.‬
‫הוא היה בווייטנאם כשהיא נולדה.‬
‫זה היה קשה.‬
‫קיבלתי חופשה של שבוע,‬
‫ואז ראיתי את סוזן בפעם הראשונה.‬
‫היא הייתה בת חצי שנה.‬
‫היא הייתה מלאכית קטנה ויפהפייה.‬
‫הייתי גאה.‬
‫הלב שלך גדל כשיש לך ילדה.‬
‫אבל כשנסעתי לווייטנאם,‬
‫אתה משאיר את שאר העולם מאחור,‬ ‫וזה הופך להיות כל העולם שלך.‬
‫הייתי שונה כשחזרתי, והיא יצאה עם בחור אחר.‬
‫ואז סנדי אמרה לי שהיא רוצה להתגרש.‬
‫התחלתי לצאת עם גבר אחר…‬
‫- סוזן -‬
‫ונכנסתי להיריון עם אליסון ועם איימי.‬
‫- איימי ואליסון -‬
‫אבל התגרשנו,‬
‫ועברתי לגור עם הבנות בקרוואן‬ ‫בפארק בתים ניידים.‬
‫- סוזן ואליסון -‬
‫פארק הבתים הניידים היה על גבעה.‬
‫הטורנדו פגע באופן פתאומי,‬ ‫והפיל את הקרוואן שלי על צידו.‬
‫אחרי הטורנדו הייתה לי…‬
‫היום היו קוראים לזה‬ ‫הפרעת דחק פוסט-טראומטית.‬
‫אני זוכרת…‬
‫שבשלב מסוים ישבתי בפינה, בסלון, על הרצפה.‬
‫והבנות אמרו, "אימא, אימא!"‬
‫ולא יכולתי לזוז.‬
‫הלכתי לשירותי הרווחה,‬ ‫כי חשבתי שזה מה שעושים כדי לקבל עזרה.‬
‫הם לקחו את הילדות.‬
‫אני זוכרת שאמרתי לה בבכי,‬
‫"זה לא בטוח. אני לא יכולה לדאוג להן".‬
‫הגברת במשרד שירותי הרווחה אמרה,‬ ‫"מתוקה, לכי לכנסייה. את תרגישי יותר טוב".‬
‫התקשרו אליי מחלקת הרווחה ואמרו,‬
‫"אנחנו רוצים לשלוח את שלוש הבנות‬ ‫לאימוץ אצל אותה משפחה.‬
‫הן מאוד קשורות זו לזו,‬ ‫ואנחנו לא רוצים להפריד ביניהן".‬
‫הם נתנו לי ברירה,‬ ‫לאמץ את שלושתן או לוותר על שלושתן.‬
‫זה היה קשוח למדי עבורי. ביליתי סוף שבוע…‬
‫ביותר מדי שתייה ויותר מדי מחשבה על זה.‬
‫בזמנו גרתי עם ההורים שלי,‬
‫הייתי מובטל.‬
‫הייתי בן 23, אני חושב.‬
‫ופשוט לא חשבתי שאהיה הורה טוב בשלב הזה.‬
‫עדיין היה לי בלגן בראש בגלל וייטנאם.‬
‫כשהלכתי לכנסייה, אני יודעת שבכיתי,‬
‫כי בכיתי כל הזמן, ולא יכולתי להפסיק לבכות.‬
‫ושם פגשתי אותו.‬
‫הוא פשוט בא והתיישב,‬
‫והתחיל לדבר איתי בקול רגוע.‬
‫"מה קרה?‬
‫אלוהים שלח אותי הנה כדי לעזור לך."‬
‫הוא אמר, "אנחנו נביא את הילדות שלך.‬
‫אנחנו נתחתן, ואני אדאג לך ולילדות שלך,‬
‫והכול יהיה בסדר".‬
‫כשהיינו ביחד, הוא היה עושה דברים מפחידים.‬
‫כשהבנתי באיזו סיטואציה אני נמצאת איתו,‬ ‫כבר לא ידעתי מה לעשות.‬
‫הוא היה מסתובב עם סכין כל הזמן,‬
‫והוא היה שולח יד הצידה,‬ ‫למקום בו היה הסכין שלו,‬
‫ואומר, "את חושבת שתעזבי אותי?‬
‫זה לא יקרה".‬
‫פעם אחת הייתי צריכה לקנות לבנות חיתולים.‬
‫נתתי צ'ק ללא כיסוי בסופרמרקט,‬
‫ונשפטתי ל-30 יום בכלא.‬
‫ואז הוא לקח את הבנות שלי.‬
‫הלכתי מייד לתחנת המשטרה,‬
‫ואמרתי לשוטרים שהוא לקח את הבנות שלי.‬
‫במשטרה שאלו אותי,‬ ‫"את נשואה לו כדין?" ואמרתי שכן,‬
‫ואז הם אמרו לי, "אז זה עניין אזרחי.‬ ‫תצטרכי לטפל בזה בעצמך".‬
‫- משטרה -‬
‫והרמתי את הקול שלי עוד ועוד,‬
‫והם הוציאו אותי מתחנת המשטרה.‬
‫בשלב מסוים, ואני לא יודעת מתי בדיוק,‬ ‫הוא השאיר את אליסון ואיימי בבית היתומים,‬
‫לקח את סוזי, ועזב.‬
‫אי אפשר לחזור בזמן ולהגיד,‬
‫"אם לא הייתי…‬
‫אם הייתי מוצאת דרך כלשהי לקבל עזרה,‬
‫להתרחק מכל המצב הזה,‬ ‫אז זה לעולם לא היה קורה".‬
‫ואני הייתי אמורה להיות אימא שלה‬ ‫ולהגן עליה מפני המפלצת הזאת.‬
‫ולא עשיתי את זה.‬
‫האמת שאני מאוד כועסת על אימא של שרון.‬
‫אני לא מאמינה אפילו לשנייה‬
‫שמכיוון שזה קרה פעם,‬ ‫היא לא הייתה יכולה למצוא את הילדה שלה.‬
‫אותי חטפו ב-1976,‬
‫ובמשך כמעט חמש שנים,‬ ‫אימא שלי יצרה קשר עם כולם:‬
‫עם הסנטור שלה,‬ ‫עם ראש העיר, היא עלתה לשידור בטלוויזיה.‬
‫היא עשתה כל שביכולתה.‬
‫והיא לא הייתה אישה אמידה,‬
‫אבל היא הוציאה כל סכום שהיה לה‬
‫כדי לחפש אותי.‬
‫אימא שלי עשתה הכול,‬
‫ואני רק רוצה לדעת למה.‬
‫למה היא לא התאמצה יותר?‬
‫בכנות, פניתי לסבתא שלה.‬
‫זה לא הלך טוב.‬
‫זו הגישה הזאת של, "לא אכפת לי".‬
‫כשאת פונה למישהו ואין לו שום עניין,‬
‫עבורי זה…‬
‫לא אכפת לך?‬
‫את לא רוצה לדעת? איזה מין אדם את?‬
‫פשוט יש לי בעיה עם זה.‬
‫ב-2003, כשהייתי בטולסה‬ ‫וביקרתי בבית הקברות,‬
‫חשבתי, "לא יהיה מגניב‬ ‫לחזור הנה יום אחד ולהחליף את המצבה הזאת?"‬
‫היה כתוב עליה רק שם אחד, טוניה,‬
‫וזה הפריע לי.‬
‫אז אחרי שגיליתי את זהותה,‬
‫החלטנו… דיברתי עם מייגן,‬
‫ואמרתי, "היי, בואי נעשה את זה".‬
‫מאט רצה לשמוע‬ ‫מה לדעתי צריך להיות כתוב על המצבה.‬
‫ואמרתי לו, "אלוהים, זאת אחריות גדולה".‬
‫היא נגעה בהרבה אנשים בחייה,‬ ‫ורציתי להבטיח שזה…‬
‫יראה שהיא הייתה הכול עבור כולם.‬
‫- 3 ביוני‬ ‫2017 -‬
‫אבי, תודה על ההזדמנות הזאת,‬
‫ואני מתפלל שתביא את הנוחות, הכוח והלב‬ ‫לחיי האנשים שנמצאים כאן.‬
‫לא רק כאן היום, אלא בכל מקום בו הם נמצאים.‬
‫הינה היא.‬
‫היא הייתה רק בת 20 כשהיא מתה, ב-1990.‬
‫- סווייקיס‬ ‫סוזן מרי -‬
‫ורק ביוני 2017 יכולנו להחליף את המצבה,‬
‫וסוף סוף לכתוב עליה את שמה האמיתי.‬
‫היא הייתה ההגדרה של חברה, לכולם.‬
‫הקול שמקשיבים לו ומערכת התמיכה עבור אנשים,‬
‫וזה לגמרי מטורף,‬ ‫כי לה לא היה שום דבר כזה בבית,‬
‫והיא עשתה את כל זה בנינוחות שכזו.‬
‫- אם וחברה מסורה -‬
‫היא סוף סוף זכתה לטקס האשכבה שהגיע לה.‬
‫זה הציב שם נקודה-פסיק, מבחינתי.‬
‫וסוף סוף, היא מצאה מנוחה,‬
‫אבל היא עדיין חיה בליבי.‬
‫וכשאני אלך, אולי אז תבוא הנקודה.‬
‫זה היה יפהפה.‬
‫היה נהדר לגלות מי היא הייתה.‬
‫אני זוכרת רק…‬
‫"אחותי, קיבלתי אותך בחזרה", אתה יודע?‬
‫אחד הדברים שהכי נגעו בי‬ ‫זו העובדה שהיא אף פעם לא ידעה מי היא.‬
‫להכיר את האנשים שהיו חלק מחייה‬ ‫מאוד עזר לי,‬
‫כי לכולם היו זיכרונות מאוד חיוביים ממנה.‬
‫אתה מקבל את ההרגשה שלפעמים היא…‬
‫הפיקה את המירב מהחיים שהיו לה.‬
‫הייתי נלהבת מכך ש…‬
‫כתבנו את השם שלה על מצבה, ושזו היא.‬
‫זה היה חשוב עבור כולנו. זה היה…‬
‫זו מי שהיא הייתה באמת, זה באמת אבא שלה.‬
‫זאת הבת שלה.‬
‫כאן היא נמצאת, כאן היא שוכבת,‬
‫וזה השם האמיתי שלה.‬
‫- סווייקיס, סוזן מרי‬ ‫6 בספטמבר, 1969 - 30 באפריל, 1990 -‬
‫- אם וחברה מסורה -‬
‫שריף, פשוט תודה.‬
‫יש לי הרבה מערכות יחסים חדשות,‬ ‫ויותר משפחה ממה שהייתי צריכה.‬
‫ואני מקווה שאוכל להיות‬ ‫חצי מהאימא שהיא הייתה, או שרצתה להיות.‬
‫העובדה שהפכתי לאימא‬ ‫נתנה לי אפילו יותר כבוד לאם הביולוגית שלי,‬
‫כי היא ויתרה על שני ילדים,‬
‫אם לא יותר,‬
‫בידיעה שזה טוב יותר עבור הילדים.‬
‫לבן שלי קוראים מייקל, על שם אחי.‬
‫מייקל לא זכה לחיות בשמו,‬ ‫ורציתי שהשם הזה ימשיך.‬
‫מה שאני יכול לעשות זה…‬ ‫אני לא יכול לדבר עם סוזן, אבל כן עם מייגן.‬
‫וזה…‬
‫זה יספיק.‬
‫אני מנסה להבין את עצמי,‬ ‫אבל אני יודעת שהסיפור הזה יעזור למישהו.‬
‫אני צריכה רק להבין את כל החלקים‬
‫ואת איך שזה עיצב אותי,‬ ‫ואז אני יודעת שאוכל לחלוק את זה עם אנשים.‬
‫אני רק יודעת שאם הייתה לה הזדמנות,‬
‫היא הייתה מהאנשים האלה‬
‫שהיו מסוגלים להתגבר על מה שקרה לה.‬
‫אם היא רק הייתה מצליחה לחמוק ממנו,‬
‫היא הייתה יכולה להיות שורדת מדהימה.‬
‫היה לה המון פוטנציאל.‬
‫היה לה משהו להציע לעולם.‬
‫באמת שהיה לה כישרון, ו…‬
‫ככה אזכור אותה תמיד.‬
‫- לזכרם מלא האהבה‬ ‫של סוזן מרי סווייקיס ומייקל אנתוני יוז -‬
‫- אם אתם או מישהו שאתם מכירים‬ ‫חווה אלימות מינית, -‬
‫- מידע ומשאבים זמינים בכתובת‬ ‫www.wannatalkaboutit.com -‬
‫- תרגום כתוביות: גלעד קשר -‬