Downloaded from YTS.MX
NETFLIXOV DOKUMENTARNI FILM
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kasna je večer u Oklahoma Cityju u travnju 1990.
Dvojica ili trojica voze se u kamionu.
I vide nekakve ostatke.
A onda sa strane vide tijelo.
Čini se da je to mlada, plavokosa žena.
I zovu hitnu.
Odvoze je u bolnicu,
a na kraju se pojavi i njezin muž Clarence.
Kaže da se zove Tonya Hughes, da radi kao striptizeta u Tulsi
i da imaju sinčića Michaela.
NEMA POSJETA
Puno je stariji
i čudan tip.
Dok liječnici nastavljaju s pregledom,
vide stare modrice.
Vide stare ozljede.
Nešto ovdje ne štima.
Na kraju ona premine.
Cure s kojima je Tonya plesala žele pronaći njezinu obitelj.
Nazvale su ženu i rekle joj da je njezina kći umrla.
A ona pita: „O čemu govorite?
Moja je kći umrla prije 20 godina. Imala je samo 18 mjeseci.”
Shvaćaju da pokopana osoba nije Tonya Hughes.
Sad se pitaju
što se dogodilo.
I tko je ona.
SECRETS KLUB ZA GOSPODU
Upoznala sam Tonyu u klubu Passions u jesen 1989.
TULSA, OKLAHOMA, 1989.
Sprijateljile smo se jer smo bile najmlađe.
Nekako smo kliknule.
Nismo bile poput bajkerica.
Bile smo tip djevojke koja je išla u školu i maturirala.
Tad sam išla na fakultet.
Bile smo u mnogočemu slične.
Vidjela sam da je pametna.
Stalno je čitala, uvijek željela znati više.
Stalno smo razgovarale. Bila je moja najbolja prijateljica.
Upoznala sam i njezinog muža Clarencea.
Bio je stariji muškarac
i imali su dvogodišnjeg sina Michaela.
Sin joj je bio najvažniji.
On je bio njezin svijet.
Uvijek je bio nasmijan i sretan.
Jako ju je volio.
Kad god sam ih vidjela, Michael je bio uz majku.
Uopće nije bio uz Clarencea.
Predložila sam da ga odvedemo u zoološki vrt.
Rekla je: „Ne, ne”.
Michael nije mogao ići nikamo
samo s njom.
U svlačionicama vidimo jedna drugu.
Imala je modrice po čitavoj stražnjoj strani.
Rekla je da se poskliznula, ali znam da nije.
Bilo je loše.
I postalo je gore.
Pogoršavalo se.
Jednog mi je dana Tonya rekla
da je Clarence sklopio policu životnog osiguranja za nju.
Bila je prestravljena.
Zbilja je htjela pobjeći, ali imala je Michaela,
a držao ga je pod ključem.
Čvrsto zaključanog.
Mislim da se bojala da će nauditi njoj i njemu.
Mislim da nije mogla maknuti Michaela od Clarencea.
Zapela je
i nije znala kako izaći.
Clarence me nazvao 25.4.1990.
i rekao da ju je netko u Oklahoma Cityju
udario autom i pobjegao.
Nije mi rekla da nekamo putuju.
Zašto mi to ne bi rekla?
Ništa nije imalo smisla.
Tonya Hughes stigla je poslije ponoći.
Imala je srednje tešku intrakranijalnu ozljedu glave.
Stavili smo je na intenzivnu i dali joj najbolju moguću njegu
tekućinama, lijekovima za kontrolu krvnog tlaka
i lijekovima za oticanje mozga.
Clarence mi je rekao da je na intenzivnoj
i da ne smije primati posjete.
Nisam je trebala posjetiti, nitko nije, ali svejedno sam otišla.
Tad su došle sestre
i tada su mi rekle da misle da nije riječ o nesreći.
Da nije riječ o slučajnom naletu automobilom.
Ali meni su pažnju privukle ogrebotine.
Kao da ju je netko ogrebao rukom.
Izgledalo mi je kao da se tukla.
Bila je u dobrom stanju
s obzirom na to da je na nju naletio auto.
Njezini su životni znakovi bili stabilni.
Ali činilo se da se njezino stanje naglo pogoršalo,
što je meni bio misterij.
Vratila sam se kući i primila poziv iz bolnice.
Da je preminula.
Imala je 20 godina kad je umrla.
Tako smo saznali da njezino ime nije njezino.
Nije se zvala Tonya Hughes
i tada nismo znali tko je.
TONYA UVIJEK ĆU BITI S TOBOM
Zato smo stavili samo „Tonya” na njezin spomenik.
I mislim da Michael nije bio siguran uz Clarencea, nikako.
U bolnici su me pitali za Michaelovo stanje i rekli da ne govori.
Rekla sam: „To nije on.”
Tada su mi rekli da se obratim socijalnoj skrbi.
Socijalna je odvela Michaela k udomiteljima.
CHOCTAW, OKLAHOMA, 1990.
DOBRO DOŠLI
-Evo ga. -To je to.
Klub Mickeya Mousea.
Da. Tog smo dana morali nositi šešir Mickeya Mousea.
Michaela smo dobili 1. svibnja 1990.
Michaelova je mama preminula dan prije
i baš je proslavio drugi rođendan.
Od socijalnog smo radnika dobili upute
da još rabi bočicu i da pije samo Pepsi.
Ako biste mu išta odbili…
MICHAELOV UDOMITELJ
…postao bi histeričan.
Legao bi na pod, na onaj keramički pod,
i udarao bi glavom o pod.
Ovoliko bi digao glavu.
Bojali smo se da će se ozlijediti.
To je bilo problematično, ali bio je dobro dijete.
Prve sam mu noći oduzela Pepsi.
Maknula sam bočicu.
I dala sam mu šalicu s mlijekom.
Pitala sam se što radim.
Kad bebi oduzmeš bočicu, prvih večeri nije sretna.
Pa, počeo se smirivati.
Do kraja tog tjedna…
-Drugo je dijete. -Drugo dijete.
Nisam mislila da ću to doživjeti.
Dobili smo Michaela na četiri godine.
Tijekom prve dvije godine
počeo je rasti emocionalno, fizički, mentalno.
Sve vrijeme dok je bio s nama
njegov ga je tata pokušavao vratiti.
SUDNICA
Mog sina kažnjavaju jer želi vidjeti tatu.
Zatvoren je u sobi, igračke su mu oduzete
i rečeno mu je da je tata zao čovjek.
Ne možemo uzeti dijete iz doma u kojem nije dokazano nasilje
zbog vlažne pelene ili dojma nedostatka ljubavi,
koju nisam mogao dati sinu u razdoblju slabosti
kad mi je žena tragično umrla.
Imao je pravo posjećivanja.
Michael je morao ići u posjetu.
Michael to nije volio.
Rekli bismo Michaelu da mora posjetiti tatu.
Zavukao bi se ispod klupe za klavir i ponavljao:
„Taj zao čovjek.”
Za Michaela to nikad nije bio dobar dan.
Ostavit ću vas s ovom misli.
Razoreni domovi i okrutnost počinjena na djeci
uzrokuju rođenje zločinca.
Svi su pretpostavljali
da je on otac.
Nazvali su me iz socijalne
i rekli da moramo odvesti Michaela na test očinstva.
Došli su rezultati testa
i dokazano je da on nije otac.
Nema biološke veze.
SOCIJALNA SKRB OKLAHOME
NIJE MICHAELOV BIOLOŠKI OTAC
SUD UKIDA PRAVA NA DIJETE
Ukinuli su mu roditeljsko pravo.
Posjeti su prestali.
Taj tjedan
dovezao se kamionet
i čovjek je vozio deset do petnaest kilometara na sat.
Sve je vrijeme gledao u mene.
Pitala sam se što gleda.
Slutila sam nešto. Ne znam što.
Nazvala sam socijalnu i rekla:
„Možete li mi reći kakvo vozilo vozi Clarence Hughes
ili kako izgleda?”
Kad su mi ga opisali, rekla sam da je upravo bio kod mene.
Rekli su da sam paranoična. Rekla sam:
„Ne, osjećam da se nešto događa.”
DANA 12. RUJNA 1994.
Dana 12. rujna 1994. primili smo poziv
o čovjeku vezanom za stablo u šumi, u lisičinama i s vrpcom preko usta.
OŠ INDIAN MERIDIAN
Osumnjičenik je ušetao, tražio ravnatelja.
Rekao je da je došao po sina.
Iz džepa je djelomično izvukao pištolj.
Rekao je: „Želim povesti Michaela, a ti ćeš mi pritom pomoći.”
I da je spreman umrijeti.
I ne pomognem li mu, ja neću preživjeti.
A onda je ušao u učionicu s ravnateljem na nišanu
i oteo Michaela iz škole, zajedno s ravnateljem.
Rekao je: „Izaći ćemo, uzeti tvoj kamionet.
I želim da voziš do makadama.”
Zaustavili su se.
Ravnatelja je odveo u šumu
gdje ga je lisičinama vezao za stablo i zalijepio mu vrpcu oko lica i usta.
Nakon nekog vremena,
netko ga je pronašao i nazvao policiju.
Nakon što smo pretražili mjesto, kontaktirali smo FBI.
Sljedeći je dan agent Phil Fitzpatrick došao u moj ured i predstavio se.
U New Yorku na putu kući borite se s više zločina
nego u Oklahoma Cityju.
Nemamo mnogo otmica u Oklahomi,
ali ako smo je imali, znao sam da dolazi meni.
U slučaju otmica želite vratiti osobu u prvih 48 sati.
Ako to ne učinite, šanse vam drastično opadaju.
Prvo smo obavijestili sve jedinice.
Sve su agencije u Oklahomi tragale za dječakom
po imenu Michael Hughes,
kojeg je otela osoba koja tvrdi da je dječakov otac,
Clarence Hughes.
Izvukli smo njegov dosje i vidjeli da je 1990.
pokušao unovčiti ženinu policu životnog osiguranja.
Broj socijalnog osiguranja koji je dao
bio je broj Franklina Floyda.
Pravo ime Clarencea Hughesa bilo je Franklin Delano Floyd.
Franklin Floyd imao je mnogo pseudonima.
Trenton Davis, Warren Marshall i Clarence Hughes.
Također smo shvatili da je Franklin Floyd bio u rehabilitacijskoj kući.
To znači da je izašao iz zatvora.
Odmah sam izvukao njegov dosje.
Godine 1962. oteo je djevojčicu.
KAMERA „HVATA” PLJAČKAŠA
Opljačkao je banku 1963.
Pušten je iz rehabilitacijske kuće 1972. godine.
A 1973. napao je ženu.
Uhićen je, platio je jamčevinu
i nije se pojavio na suđenju.
Od tada je bio u bijegu, a bjegunac je bio gotovo dva desetljeća.
Uz sve te informacije bilo je očito da imamo pravi problem.
Franklin Floyd proveo je deset godina u zatvoru 60-ih.
Nakon izlaska nije se javio službeniku za uvjetno
i smatrao se nestalim sljedećih 17 godina.
Bio je stručnjak za bijeg i znao je sakriti svoj identitet.
SAVEZNI ISTRAŽNI URED
ODBJEGLI SAVEZNI ZATVORENIK
MISTERIOZNI ŽIVOT I SMRT DJEČAKOVE MAJKE
Bilo je pravih pitanja o dječakovoj majci
koja je umrla četiri godine prije.
Prst krivnje počeo je ukazivati na Franklina Delana Floyda
kad su Tonyini kolege iz strip-kluba Passions u Tulsi
priču ispričali policiji.
Kad sam saznao da je Tonyu ubio vozač koji je pobjegao,
činilo se vjerojatno da je to učinio Floyd.
Ovaj će tip biti nasilan. Moglo bi biti teško uhvatiti ga.
FBI OPISUJE BIZARNU OTMICU
„VEOMA OPASNA OSOBA.”
Bihevioralni znanstvenici dali su mi tjedan dana. Nakon toga,
Floydu će dječak vjerojatno dosaditi, postat će opasnost i ubit će ga.
Vjeruje se da se Floyd i dječak voze
u Fordovom kamionetu iz 1994. godine.
Broj pločice, QCN305, registarska oznaka Oklahome.
Tonya Hughes bila je majka dječaka otetog iz škole u Choctawu,
ali ju je 1990. pregazio automobil u Oklahoma Cityju.
Informacije u vezi s Michaelom Hughesom trebaju biti upućene FBI-u.
Godine 1994. emitiran je veliki prilog o otmici.
Moja je mama gledala vijesti i rekla:
„Jenny, zovu je drugim imenom, Tonya.
Ali to je Sharon, na vijestima.”
Pitala sam: „Što je bilo? Sharon je na vijestima?
Razgovaraju s njom? Što?”
A mama je rekla: „Ne.
Ona je… Sharon je mrtva.”
Nazvala sam FBI i rekla:
„Čuli smo prilog
o djevojci po imenu Tonya.
Znam tko je.
To je Sharon Marshall, moja najbolja prijateljica iz srednje škole.”
CHOCTAW, OKLAHOMA, 1994.
FOREST PARK, GEORGIA, 1984.
Upoznala sam Sharon 1984. u kampu vijeća učenika.
Išla sam u razred sa Sharon Marshall.
Bile smo u programu za nadarene u SŠ Forest Park.
Sharon je završila '86.
Ja sam '87.
Dvije mi je pune godine bila najbolja prijateljica.
To je tipična srednja škola.
Divlji hodnici, luda djeca.
Klinci se iskradaju na parkiralište da puše.
Išle bismo u trgovački centar tražiti dečke.
Svi smo imali veliku kosu i ludu odjeću.
To je bila normalna vibra srednje škole u 80-ima.
Sve je počelo kad sam upoznala Sharon u kampu.
Smjesta smo se sprijateljile. Bilo je kao da je poznajem cijeli život.
Sjećam se kad je prvi put došla na sat
jer su svi dečki rekli: „Opa!”
Bila je jako pametna.
Bila je u programu pripreme za vojsku, u znanstvenom klubu,
programu za nadarene.
Imala je mnoge mogućnosti.
Sharonini su prijatelji bili izopćenici.
Nismo bili baš popularni. Bili smo nadarena djeca.
Nadarena djeca obično nisu popularna.
„Sherry, u tvom godišnjaku nema mjesta za potpis.
Stvarno si draga i čudna djevojka.
Ostani takva.
Zadrži svoj jedinstveni stil i budi svoja.
Volim te, Sharon Marshall.”
Bila je uz neomiljene.
Takva je osoba bila.
Srednja mi je škola bila teška. Bio sam manji od ostalih.
Bavio sam se umjetnošću.
Zamalo su me pretukli, zvali pederom.
To je bilo normalno.
A drugi i treći razred razveselilo je
samo nekoliko ljudi.
Jedna od njih bila je Sharon Marshall.
Za vrijeme nastave me uvijek čekala poruka:
„Hej, Ray, srce.
Nadam se da imaš dobar dan. Volim te, Sharon.”
Bila je vrlo zrela za svoje godine.
Od prvog je dana bila odlučna da želi studirati na Georgia Techu
i htjela je biti zrakoplovni inženjer.
Sjećam se kad je nazvala i vrištala na telefon.
„Uspjela sam, upala sam.
Upala sam na Georgia Tech
i dobila punu stipendiju
i bit ću u odjelu za zrakoplovstvo.”
Bila je tako uzbuđena. Bio joj je to najbolji dan u životu.
Bila je tako sretna. Samo je o tome govorila.
Njezin je tata kupio stranicu u godišnjaku
da bi joj čestitao na stipendiji.
Napisao je: „Čuvaj se, Georgia Tech.
Bok, budući Generale avijacije i karijero zrakoplovstva. Tata.”
Neki bi roditelji kupili cijelu stranicu, ali bi ih ispunili fotkama iz djetinjstva…
Zašto bi tata izabrao nešto seksi za kćer?
To nema smisla.
Mislili smo da je njezin tata strog i čudan.
Upoznala sam njezinog oca kad je doveo Sharon k meni.
Htio je posuditi novac od mog tate.
Moj je tata rekao: „Nema šanse.”
Znaš, „Ne.”
To se nimalo nije svidjelo mojim roditeljima.
A to je bio prvi dan.
Rekla mi je da je njezinu majku ubio auto na mostu
kad je ona išla u drugi razred.
Bila je zadužena za večeru.
Nije smjela razgovarati telefonom.
Rekla je: „Nemoj zvati ako ne znam unaprijed da ćeš zvati.
Ja mogu tebe nazvati.”
Čim bi se vratio kući čula se anksioznost u njezinom glasu.
Rekla bi da mora ići i poklopila bi.
Sjećam se kad je nazvala i grcala od plača
i rekla da je trudna.
Sjećam se da sam bila šokirana.
Plakala sam kad mi je rekla da je trudna.
Pitala sam je što će učiniti.
Rekla je da će roditi i dati dijete na posvajanje.
„Ali tata me sad ne pušta na fakultet.”
„Moraš, imaš stipendiju. Tako si pametna.
Želiš biti inženjer. Ideš.”
Rekla je da se netko mora brinuti za tatu.
Mislim da ju je slomilo što nije mogla ići na fakultet
jer joj je to bio glavni cilj.
Naporno je radila za to.
Sharon je jednog dana nazvala i rekla da idu u Arizonu.
Rekla je da će ondje roditi.
Rekla mi je da će ga dati na posvajanje.
Da tata ne dopušta da ga zadrži.
OKLAHOMA CITY, OKLAHOMA, 1994.
Policija kaže da je 51-godišnji Franklin Floyd ušao…
Već je dvaput u Najtraženiji u SAD-u
prikazana otmica Michaela Hughesa.
Nakon prošlosubotnje epizode gotovo je 20 gledatelja nazvalo
tvrdeći da znaju nešto o dječakovom boravištu.
Jedan od tih poziva odvest će nas do Michaela Hughesa.
Michaelov je nestanak bio na svim vijestima.
Mislim da sam tada upoznala Joea Fitzpatricka.
Satima sam sjedila i razgovarala s njim.
Rekao je: „Jenny, ne samo da je mrtva, nego nije osoba kojom je smatrate.”
Pokazali smo joj fotografije Tonye Hughes.
Rekla je da ju je poznavala kao Sharon Marshall.
I da je čovjeka kojeg smo poznavali kao Clarencea Hughesa
ona znala kao Sharonina oca, Warrena Marshalla.
Mislili su da je njegova žena.
Rekli su da su u braku.
Ja kažem: „Ne, to je njezin otac. Nisu u braku.”
A oni opet da su u braku.
Ponovila sam: „Ne, to je bio njezin otac.”
Imali smo vrlo različite slike o Sharon.
Nakon razgovora s Jenny Fisher
shvatili smo da i Tonya ima pseudonime.
Otkrili smo da su 1989., godinu dana prije njezine smrti,
promijenili imena.
Sharon Marshall postala je Tonya,
a Warren Marshall postao je Clarence Hughes.
Imena koja su rabili našli su na nadgrobnim spomenicima u Alabami.
Vjenčali su se pod novim imenima u New Orleansu.
VJENČANI LIST ŽUPA NEW ORLEANS
Dakle, oženio je vlastitu kćer.
SVETI BRAK
Bilo je nevjerojatno.
Jedno je vodilo drugome.
Policija se ubrzo pitala s kim imaju posla.
Istraga je pokazala da je rabila mnogo imena,
primjerice Tonya D. Hughes i Tonya Dawn Tadlock.
Ali tko je ta žena i tko ju je ubio?
Važno je pitanje
što se dogodilo Sharon Marshall u razdoblju između srednje škole
do smrti na cesti.
Njena je smrt bila sumnjiva.
Ali nije bilo dokaza da ju je Floyd ubio.
Što se dogodilo Sharon Marshall?
GOLE ŽENE
Javila mi se jednom.
Rekla mi je da uskoro idu na zapad.
Nakon svega su nekako završili u Tampi.
Bila je zaposlena kao striptizeta u jednom od ondašnjih klubova.
MONS VENUS GOLE ŽENE
Mons Venus bio je u kasnim 80-ima
jedino mjesto za zabavu odraslih.
PLESAČICA MONS VENUS
Bilo je poznato kao mjesto
s najljepšim djevojkama na svijetu.
Nismo nosile samo donje rublje.
Nosile smo nevjerojatno francusko donje rublje.
Bile smo najbolje od svega.
Svi su dolazili ovamo.
Žene.
Sportaši, glazbenici.
Poslovni ljudi.
Svaka je večer bila kao tulum.
TAMPA, FLORIDA, 1988.
Sjećam se dana kad je Sharon Marshall ušla.
Izgledala je kao živa lutka.
Odjenula se nedužno.
Nosila je čipkani ogrtač.
Nikad nije hodala potpuno gola kao svi ostali.
Izgledala je kao djevojčica.
Bila je vrlo sramežljiva.
Nije govorila o prošlosti.
Nije govorila o sebi.
Ali smo se počele sprijateljivati.
Tad su mi cure u klubu počele govoriti
o njezinom tati i njihovom čudnom odnosu.
Sharonin joj je tata rekao da se mora raspitati
o zabavama koje sam ja organizirala
i morala mi je reći da može sudjelovati.
Postoji klub milijunaša,
a njihove su zabave bile najlakše.
Plešeš tri pjesme, bez plesa u krilu.
Nitko te ne dira.
I zaradiš 500 do 1000 dolara.
To je bila prva zabava na koju sam odvela Sharon.
Jedan od muškaraca rekao mi je:
„Idi po Sharon, mora smjesta otići.
Pred ženskim je WC-om.”
Stajala je pred vratima
i nudila seksualne usluge tim muškarcima za 50 dolara.
Rekla je: „Tata mi je rekao da to učinim
i kupio mi je kondome.”
To je bilo odvratno.
Nisam mogla vjerovati
da bi muškarac
doveo kćer u takvu situaciju.
Sharon mi nije rekla da je trudna,
ali postalo je očito.
Sharon je imala divan odnos sa sinom Michaelom.
Bila je divna majka.
Toliko se bavila njime.
I kad sam vidjela kako ju je gledao…
Mislim da je to bilo
najbolje što joj se dogodilo.
S 15 sam godina počela čuvati Michaela.
Bio je moj kompa.
MICHAELOVA DADILJA
Gurao bi me glavom. Čelo na čelo.
Zurili smo jedno u drugo.
Ustima bi ovo činio po mom obrazu.
Bio je tako drag.
Živjela sam u kampu za prikolice na Floridi.
Živjela sam jedan blok od Sharon i Warrena Marshalla.
Njihova je prikolica bila normalna.
Dvije sobe, jedna kupaona, prosječne veličine.
Warren je spavao na kauču u dnevnoj, Sharon u stražnjoj sobi.
A srednja je soba bila Michaelova.
Nije imao krevetić. To mi je bilo čudno.
Imao je sklopivi krevet.
Neobično je bilo da nisu imali obitelj. I samo jednog ili dva prijatelja.
Sharon je imala prijateljicu Cheryl.
Posjetila bi Sharon i Warrena jednom do tri puta tjedno.
Uvijek se lijepo odijevala, uređivala nokte.
Bila je tako draga.
Prošla bi kampom u svojoj Corvettei.
Divan auto.
Vidjela bi me na bazenu i mahnula.
Kao 15-godišnjakinji, netko tako lijep…
Bio je dobar osjećaj
da te je netko njezine razine, klase i stila pozdravio.
Cheryl je bila prekrasna.
Bila je Talijanka.
Imala je dugu, divnu, gustu, crnu kosu.
Izgledala je divlje, ali nije bila divlja. Bila je vrlo naivna.
Pobijedila je na izboru ljepote.
Mons Venus doživljavala je kao odskočnu dasku.
Nadala se da će postati manekenka.
Htjela je biti u Playboyu.
Ali onda sam saznala da se Cheryl druži sa Sharon i njezinim tatom
i bila sam zabrinuta za njezinu sigurnost.
Jedne smo noći gledali hrvanje.
Warren je stavio kazetu kako bismo ga snimili.
Tad sam vidjela
Sharon i Cheryl na plaži
u toplesu
kako plešu.
Sjećam se da sam sjedila i mislila: „To je Sharon.
Snima li vlastitu kćer?”
Onda je shvatio i rekao: „Sranje!
Ne spominji to. To nije nešto…
Samo smo se zabavljali.”
Rekoh: „Dobro.
Da, moram ići. Ne smijem kasniti kući.”
Jedna mi je cura rekla za snimku.
Kad je Cheryl došla, bila sam bijesna na nju.
Rekla mi je da je Sharonin tata rekao: „Snimit ću vas.
Snimku ću poslati Playboyu,
a ti ćeš postati zvijezda.”
Rekla je:
„Pokušavao je spavati sa mnom.
Ja nisam htjela spavati s njim.
Odupirala sam mu se.
I kao da je pritisnut prekidač
i postao je vrlo nasilan.”
Rekla sam joj: „Ne mogu te zaštititi od njih.
Moraš ih se kloniti.”
Ali Sharon i njezin tata odjednom su nestali.
Jednostavno se nije pojavila na poslu. Ništa nije rekla.
Mislila sam da su otišli jer se toliko pričalo.
Pokušavali smo je maknuti od njega.
Ali bebu nije ispuštao iz vida.
Bojala se zbog toga.
A nije bilo šanse da ostavi Michaela.
UVALA TAMPE, FLORIDA, 1989.
OKLAHOMA CITY, OKLAHOMA, 1994.
Jennifer Fisher nije znala što se dogodilo Sharon svih tih godina.
Tada nismo imali pojma što se događa. Mislili smo da je njezin otac čudak.
Sjećam se da je Sharon jednog dana htjela da prespavam kod njih.
Tata nije bio doma.
Mama mi je rekla: „Možeš jednom iznimno prenoćiti ondje.
I ne govori ocu.”
Mama me odvezla.
Počele smo se spremati za spavanje.
Otvorila je jednu ladicu i izvadila vrlo seksi donje rublje.
Rekla je: „Tata mi ovo kupuje.”
Rekla sam: „O, Bože, prekrasno je.
Ali zašto ti to imaš?”
Rekla je: „Držim ga ovdje jer je lijepo.”
I…
Ušao je s pištoljem.
Nisu imali vrata u kući. Imali su zavjese, ne vrata.
Ušao je s pištoljem.
Uperio ga je u nas i rekao: „Što radite?”
Vrištao je iz sveg glasa.
Vrisnula sam.
Nosile smo samo donje rublje.
Baš smo se preodijevale.
Nisam nosila odjeću. Uzela sam je i pokrila se.
I on se počne smijati. Manijakalnim, zlim smijehom.
I kaže: „Vratit ću se.” I izađe.
Pogledala sam Sharon i ona se nasmijala.
„Tata je samo blesav.”
Presvukle smo se, on se vratio.
Još je imao pištolj.
Naredio mi je da legnem
na vreću za spavanje i stavim jastuk na glavu.
I jesam.
Silovao ju je držeći pištolj.
Bila sam u sobi.
Nakon toga nismo razgovarali. Ustao je i otišao.
A ja sam samo ležala.
Sljedećeg je jutra došla, zagrlila me
i rekla:
„Tata je takav.”
Rekla je: „Ja sam dobro. Ti si dobro.
Zaboravi to.”
Nikome nisam rekla ni riječ jer sam se bojala.
Teško je jer mi je kroz godine
to bilo najbolnije iskustvo u životu.
Promijenilo me je kao osobu.
Promijenilo je moj pogled na svijet
i sve u vezi sa mnom.
Ne znam nikoga tko je imao tako jadan život
toliko dugo kao ona.
Mrzio sam činjenicu
da je kao dijete bila seksualno zlostavljana.
A onda ju je vodio po striptiz klubovima
da nastupa i zarađuje za njega.
Patio sam zbog nje.
Mnogo sam patio zbog nje.
Ne mogu zamisliti da netko živi u takvim uvjetima
toliko dugo.
SAVEZNI ISTRAŽNI URED OKLAHOMA CITY
Znali smo da je Floyd počinio seksualni zločin protiv Sharon.
I znali smo da je počinio otmice, silovanja i nasilje.
Ovo je očito bio obrazac.
Osuđen je 1962. godine
za otmicu i silovanje četverogodišnjakinje.
Bio je osuđeni pedofil.
Devedesetih je opet napao ženu.
Tako počinjemo vidjeti obrazac nasilja i zlostavljanja.
MLADIĆ DOBIVA 10 DO 20 GODINA ZA OTMICU DJEVOJČICE
Kad smo gledali Floydovu prošlost,
bilo je očito da nešto nije u redu.
Agent pronalazi susjeda
koji je poznavao Franklina Floyda 70-ih u Oklahoma Cityju.
Susjed je imao fotografiju
Floyda sa Sharon kad je imala oko pet ili šest godina.
Bihevioralni agent kaže da je to tipična fotografija zlostavljanog djeteta
jer izgleda tužno, ne smiješi se.
Pogledali smo vremenski slijed.
Shvatili smo da je Sharon imala 20 godina kad je umrla 1990.
Što znači da se rodila 1969. ili 1970.
Floyd je bio u zatvoru od 1963. do 1972.
Nije mogao biti Sharonin biološki otac.
Nije mogao imao dijete.
Nije bilo logično da je djevojčica njegova.
Floyd je počinio otmice.
Kad sam to vidio pomislio sam da je vjerojatno i nju oteo.
Sumnjamo da je oteta kao dijete
i da je sve to vrijeme bila zatočenica Franklina Floyda.
Zadržao ju je više od 15 godina.
Tad znam da se nije zvala Sharon Marshall ili Tonya Hughes.
Ali nisam imao pojma tko je ona zapravo,
tko su joj roditelji,
odakle je došla,
kako se zapravo zvala.
Jednostavno nismo znali.
U želucu ti postane mučno jer shvatiš
da se ovaj grozni slučaj pogoršao.
ŽRTVA OTMICE MICHAEL ANTHONY HUGHES
Mislili smo da je Michael u opasnosti.
NESTAO 12.9.1994. U CHOCTAWU U OKLAHOMI
Znali smo da moramo djelovati brzo.
Franklin Floyd bio je savezni bjegunac 17 godina.
Znali smo da će ga biti teško naći.
Bio je ondje negdje.
Bog blagoslovio agente FBI-a
koji su preuzeli slučaj
i odlučili da to moramo učiniti.
Joe Fitzpatrick smislio je plan.
U ovakvom kriminalnom slučaju
najbolji pokazatelj onoga što će netko učiniti u budućnosti
je ono što je radio u prošlosti.
Tip je imao mnogo pseudonima,
a takvi ljudi stalno ponavljaju isto.
Obično imaju obrazac.
Zaključio sam da će rabiti iste pseudonime,
da će otići na mjesta gdje je već bio,
Phoenix, Florida, Georgia, Kentucky.
Zato sam izdao potjernicu na sve njegove pseudonime.
Upozorili su sve države
u kojima je dobio vozačku dozvolu pod različitim imenima,
misleći da će možda pokušati obnoviti vozačku.
I jest.
Obnovio je vozačku kao Warren Marshall u Louisvilleu u Kentuckyju.
ODJEL ZA MOTORNA VOZILA
Odletio sam u Kentucky.
Agent iz Louisvillea odjenuo se kao dostavljač.
Postupak uhićenja trebao je biti dostava njegove vozačke
i uhićenje u to vrijeme.
Dostavili smo vozačku.
Agenti su ga okružili
i odveli u pritvor.
FBI SPECIJALCI
Odmah nakon uhićenja,
agenti su otišli u njegovu kuću i razgovarali sa susjedima.
Floyd je živio u ovoj stambenoj zgradi
istočno od centra Louisvillea oko šest tjedana.
Nedovoljno dugo da bi susjedi znali mnogo o njemu.
Koliko znam, nije ni s kim razgovarao.
Samo bi ušao i izašao.
Nije ni s kim razgovarao o obitelji ili slično, pa…
Nitko nije vidio Michaela.
Provjerio sam i na njegovom tadašnjem poslu
i gdje je prije bio zaposlen.
Nitko nije vidio Michaela.
Imao je autobusnu kartu
od Atlante u Georgiji do Louisvillea u Kentuckyju
za samo jednu osobu.
On je moj sin i jako ga volim.
Nadam se da će ga pronaći.
Sutradan sam ga posjeo i pitao je li Michael još živ.
Tvrdio je da jest.
Rekao je da ga je ostavio s bogatašem.
Nema bogataša koji ima veze s Franklinom Floydom.
Sve su to bile smiješne izjave. Još jedna njegova laž.
„VOLIM SVOG SINA SRCEM I DUŠOM”
NAKON UHIĆENJA NEMA TRAGOVA DO DJEČAKA
U tom sam trenutku bio siguran da je Michael mrtav.
Ali to je dijete i nadaš se da griješiš.
Nedostaje nam Michael. On nam je poput sina.
Michaele, volimo te.
Da znamo kamo ići po tebe, išli bismo, ali ne znamo kamo.
Često bismo se vozili cestom i vidio bih dijete u autu
iste boje kose kao Michaelove
i pokušao bih vidjeti je li to on.
Ali uvijek,
dok ne dobiješ konačnu potvrdu,
uvijek postoji misao da je možda još negdje.
Ima nešto posebno.
Kako gleda, njegove velike smeđe oči prenose ljubav koju ima prema nama.
Imamo istu ljubav prema njemu i želimo da nam se vrati.
AUTOCESTA OKLAHOMA
Dok se pripremalo suđenje,
shvatili smo da je optužba Floyda za Michaelovo ubojstvo slaba,
jer nemamo leš.
Bilo bi teško dobiti slučaj.
Možete podići optužnicu za ubojstvo bez leša.
Ali želimo li osudu,
moramo ga dokazati bez sumnje. U tom je trenutku
bilo nesigurno.
Naizgled jednostavan slučaj koji je lako dokazati
nije bio tako laki slučaj.
Morali smo prevladati neke prepreke.
Optužili smo ga za otmicu Michaela Hughesa,
krađu automobila, uporabu vatrenog oružja za krađe,
što je dodalo najmanje pet godina zatvora.
Optužili smo ga i za drugi zločin vatrenim oružjem,
njegovu uporabu tijekom otmice.
To je dodalo još 25 godina zatvora.
Prvi sam ga put vidio kad su ga doveli na savezni sud.
Imao je samo prazan, smrtonosan pogled.
To je bio pogled Charlieja Mansona.
Bilo mi je zastrašujuće.
Hoće li pravda biti zadovoljena?
Floyd se počeo braniti i bio je vrlo agresivan,
postavljao glupa pitanja.
Znao je da mu ovaj sudac možda dopusti
da se brani sam tj. da ima hibridno zastupanje.
Htio je ispričati svoju priču. Htio je govoriti.
A to je mogao bez svjedočenja
samo ako bi izlagao argumente sucu.
Blebetao bi i skrenuo s teme.
Bio je to ego, oholost, narcisoidna osobnost,
sociopatska osobnost.
Svjedočila sam na suđenju za Michaelovu otmicu.
Najteža stvar, zastrašujuća, bila je suočiti se s njim na sudu.
Svjedočiti dok on sjedi ondje.
Sjećam se da sam ga za svjedočenja
gledala ravno u oči.
Tipa: „Imam te. Imam te, gade.”
Floyd je ustao da je nešto pita.
Donijela si svoje mišljenje o meni i mom karakteru
prema informacijama koje ti je dao FBI, zar ne?
Rekla je: „Ne, donijela sam ga
kad sam vidjela kakvo si donje rublje kupovao kćeri
i kako si je tjerao da se odijeva. Tada sam stvorila mišljenje o tebi.”
Pogledala sam ga u lice i rekla: „Ti si joj bio tata.
Zvala te tatom. Bio si njezin otac.”
Odvjetnik je bacio papire u zrak. Nisu ništa mogli učiniti.
Slučaj nije bio lak.
Sve je bilo na temelju indicija.
Od toga sam dobio žgaravicu.
Nikad nisam izgubio slučaj na suđenju. Nikad.
Ali svaki put na kraju suđenja dobiješ leptiriće u trbuhu.
Sudac je izrekao presudu i bili smo uspješni po svim točkama.
ČOVJEK IZ OKLAHOME KRIV ZA OTMICU NESTALOG DJEČAKA
Nakon što je dva desetljeća bježao zakonu, osuđen je na 52 godine zatvora,
bez uvjetne kazne, zbog otmice Michaela Hughesa.
-G. Floyd, što mislite? -Jebi se ti i Oklahoma, kurvin sine.
-Odjebi, seronjo! -Gdje je dječak?
Jebi se!
Onda me nazvao agent.
Našli su ravnateljev kamion koji je Floyd ukrao za otmice.
Pronašli su fotografije zalijepljene ispod kamiona.
Gotovo su sve
bile opscene. Pornografija.
PODACI O NAĐENOJ PORNOGRAFIJI
Bilo je očito da su Floydove jer je među tim fotografijama
bilo fotografija Sharon kad je bila mala.
Na ovim je fotografijama bila i mlada dama koju još nismo vidjeli.
ŽRTVA: NEIDENTIFICIRANA
Bila je u raznim fazama skidanja i premlaćivanja.
Rekao sam da je nije mogao premlatiti do te mjere,
a da je nije ubio.
Morao je.
Imali smo još jedan misterij. Tko je ona?
Gledajući je, imala je crte od sunčanja.
Mogli su biti na Floridi, u Georgiji, Kentuckyju.
Poslao sam fotografije u te urede
da provjere neriješene slučajeve.
To se zove pucanj u prazno.
FLORIDA, 29.3.1995.
Ekipa za autoceste otkrila je nešto jezovito,
ljudsku lubanju u raspadnom stanju.
Nakon četiri dana kopanja nalaze 90 posto kostura,
implantat za grudi te nešto odjeće i nakita.
Našli smo dvije rupe od metaka na stražnjem dijelu lubanje,
a orbitalna je kost bila slomljena ispod jednog oka.
To definitivno nije bila prirodna smrt.
Svakako je u pitanju bilo nasilje.
Gotovo je odmah označeno kao ubojstvo.
Gledali smo u svim lokalnim agencijama.
Nismo uspjeli identificirati kostur.
Oko godinu poslije FBI nas je obavijestio
da imaju fotografije mlade pretučene žene s drugog slučaja.
Dok ih gledamo,
majica omotana oko vrata pretučene djevojke
odgovara majici svezanoj u petlju.
Dobili smo zubarske kartone
i N. N. I-275, kako je bila poznata.
Uspjeli smo identificirati
kostur uz autocestu.
Gđa Cheryl Commesso.
OSTACI CHERYL ANN COMMESSO NAĐENI ŠEST GODINA NAKON NESTANKA
Tijekom istrage otkrili smo
da je Cheryl radila kao egzotična plesačica u Mons Venusu.
Policija želi razgovarati sa svima koji su poznavali Cheryl Commesso 1989.
UVALA TAMPE, FLORIDA, 1989.
Nakon snimke Cheryl i Sharon…
bilo je mnogo tračeva.
Svi su u klubu govorili o tome.
A onda se Cheryl pojavila u klubu.
Imala je modricu na obrazu, na oku.
Imala je tragove na vratu,
vidjelo se da ju je netko davio.
Tada sam znala da se Warren iz izopačenog perverznjaka
pretvorio u nasilnika.
Bio je opsjednut njome.
Mnogo je puta zvao u klub
i postavljao mi je mnogo pitanja o Cheryl.
Htio je znati njezino prezime.
Htio je znati gdje živi njezin tata.
Svaki put kad bi nazvao i tražio Cheryl,
rekla sam mu da nije ovdje i poklopila.
Učinili smo sve da stvorimo rastojanje među njima.
Ali ubrzo nakon toga, kad sam izlazila iz kluba,
Sharonin je tata bio na parkiralištu.
Cheryl je stajala pokraj auta i žestoko su se svađali.
Vikao je na nju.
Rekao je da će je ubiti.
Pa sam otrčala onamo. Umiješala sam se.
Onda se naljutio na mene, stisnuo gas na autu
i auto je poskočio.
Ponašao se kao da će me udariti autom.
Otišla sam držeći je,
otpratila je do auta.
Mislila sam da će otići kući tati.
Tada sam zadnji put vidjela Cheryl.
Odjednom su Sharon i Warren morali otići iz grada.
Zamolili su me da uzimam poštu i pazim na prikolicu.
Jedne je noći susjed preko puta ulice
izašao pušiti na trijem,
a u kamionetu je bio tip.
Izašao je iz kamioneta i otišao u kuću Sharon i Warrena.
Pet minuta poslije izađe, uđe u kamion i ode.
Susjed je bacio cigaretu, ušao. I kaže:
„Odjednom začujem prasak!”
Kroz prozor je vidio veliki…
Kroz središte. Štednjak je doslovno prošao…
Ljudi su govorkali pored bazena ili poštanskog sandučića
da je Warren nekoga unajmio ili prisilio
da spali prikolicu.
Napokon smo znali zašto je Floyd odjurio iz Floride.
Bježao je jer je ubio Cheryl Commesso.
Floyd je znao da će policija tražiti
muškarca, njegovu kćer i njezino dijete.
Ne bi tražili muškarca, ženu i dijete.
Zato su stali i vjenčali se.
UVALA TAMPE, FLORIDA, 1989.
ST. PETERSBURG, FLORIDA, 2002.
Priča o Floydovom kriminalnom životu proteže se nacijom,
od Oklahome, gdje mu je supruga umrla
i gdje je oteo sina i ravnatelja,
do ovog grmlja, blizu autoceste 275,
gdje su pronađeni ostaci Cheryl Commesso.
Bivši detektiv Mark Deasaro
kaže da će Floyd opet ubiti ako izađe iz zatvora.
On je sociopat i grabežljivac.
Floyd je optužen za ubojstvo C. Commesso.
FOTOGRAFIJE VODE POLICIJU U DVIJE DRŽAVE DO JEDNOG ČOVJEKA
Mislio sam da imamo dobar slučaj kad pogledaš sve dokaze
iako je većina bila na temelju indicija.
Znali smo da je ona bila ondje,
kao i on. Zajedno.
Ljudi su vidjeli da se svađaju.
Franklina Floyda čeka smrtna injekcija za ubojstvo plesačice iz Tampe.
ULAZ U SUDNICU
Detektivi su tražili da identificiram fotografije.
Bila je ondje i fotografija Cherylina tijela na onom madracu.
Isti prljavi, gadni madrac
s onog kauča u njegovoj dnevnoj sobi.
Bila sam u kući tog čovjeka barem sedam puta tjedno.
Od tih sedam puta,
svaki je dan kauč bio rastvoren.
Nije bilo zabune.
To je bio isti madrac.
Znala sam. Bila sam…
Da.
Osudili smo Floyda na 52 godine.
Ali sad sam imao priliku osuditi Floyda za ubojstvo.
Teški zločin za koji je mogao dobiti smrtnu kaznu.
Osuđen je za ubojstvo s predumišljajem.
MUŠKARAC OSUĐEN ZA UBOJSTVO N. N.
Osuđen je na smrt.
OSUĐEN NA SMRT, UBOJICA OSTAJE PRKOSAN
Bilo je jako lijepo čuti presudu.
Bilo je veliko zadovoljstvo znati da će Floyd biti
negdje gdje nikome neće nauditi.
Loš aspekt ovog slučaja, čak i nakon suđenja,
je da nisam imao pojma gdje je Michaelovo tijelo.
Bila je čudnovata slučajnost što su te fotografije pronađene
i da je na kraju osuđen za ubojstvo.
Nije bilo ono koje smo željeli.
Ali mislim da u karijeri svakog policajca ima nešto što preostaje.
Fotografiju Michaela Anthonyja Hughesa
zalijepio sam iznad računala gdje sam ga morao gledati svaki dan.
To mi je dalo nadu. Tako je bilo.
To me tjeralo svaki dan u ured, kao…
Trebamo nekakav kraj. I dobit ćemo ga.
Jednog dana.
Kad sam otišao, još je bila ondje.
Dok sam čistio ured da odem, napokon sam skinuo fotografiju.
I otišao u mirovinu.
U 27 godina koliko sam radio za FBI,
zatvorio sam gotovo svaki slučaj.
Dva koja nisam mogao zatvoriti u vrijeme umirovljenja
bili su naći Michaela i identificirati Sharon.
Prijatelj mi je 2002. poslao fotografiju i rekao da je moram pogledati.
To je bila fotografija na Mreži nestalih.
Stranice za nestale osobe.
Bila je to fotografija djevojčice…
AUTOR
…koja je sjedila u krilu muškarca, navodno oca.
I ispod je pisalo da je oteta,
odgojena kao njegova kći, udana i ubijena.
Rekao sam: „O, Bože.”
Ali što si više gledao fotografiju i nju,
vidjelo se da nešto nije u redu.
Rekao sam: „Moram ovo istražiti.”
Prva osoba s kojom sam razgovarao bio je Joe Fitzpatrick.
Kaže da je htio razriješiti dva misterija.
Tko je Sharon Marshall i što se dogodilo Michaelu?
Iako je pomalo nevoljko razgovarao,
vidjelo se da tu ima nedovršenog posla.
Slučaj je Joeu nešto značio.
Djevojka na fotografiji utjecala je na njega.
To je bila ona, Sharon.
Zbog dobrote.
Zbog toga
kako su ljudi govorili o njoj.
Zbog njezinih postignuća
i jer je bila prekrasna mlada žena
zarobljena u zlu.
I bila je zaboravljena.
Rekao sam da je to više nego samo priča o zločinu.
Htio sam učiniti sve da otkrijem Sharonin identitet.
Smatrao sam to važnim.
I pomislio: „Napišimo ovu knjigu.”
Jedina osoba koja je znala
njezin pravi identitet bio je Franklin Floyd.
Rekao sam: „Dopustite mi da pokušam
ići razgovarati s Franklinom Floydom.”
Otišao sam onamo i odveli su me u okružni zatvor.
Doveli su Floyda u sobu za razgovor.
Donijeli su i sve njegove spise.
Uz njega je stajalo nekoliko čuvara.
A onda su otišli.
I sada smo sami ondje.
Počeli smo razgovarati.
Moram se ispraviti. Počeo je govoriti i nije prestao.
Mislio je da mu mogu pomoći, učiniti nešto što odvjetnici nisu mogli.
Ispričati njegovu priču i osloboditi ga.
U hodu ćeš naučiti mnogo o meni.
Briga me što ćeš napisati.
Pomoći ću ti da kažeš istinu.
Ovo je kad sam otišao u dom,
kad me majka napustila.
Franklin Floyd rođen je 1943. godine.
Otac je umro. Imao je braću i sestre.
Majka se nije mogla brinuti za njega i poslala ga u dječji baptistički dom.
Ondje je imao težak život.
Najmučnije mjesto…
Ona bi mi starica opekla ruke.
A onda mi je gurnula glavu u ormar.
Tukli su me po stopalima. Nisam mogao hodati.
Vidio sam kako je stvoren.
Kako je izrađen kalup.
Dečki su me silovali, tukli,
učinili me svojim robom.
Kad su me kupali s nekim dečkima,
oni bi gurnuli dva prsta.
I izvukli bi se jer sam malen.
S 18 je godina imao mentalnih problema.
Kad sam pobjegao, otišao sam u vojsku, lutao zemljom
i morao krasti kamo god sam išao.
Onda su me osudili i išao sam u zatvor, zlostavljali su me.
Osuđen sam za uznemiravanje, silovanje i i otmicu.
Nisu imali dokaze. Znaš to, zar ne?
Porekao je sve zločine.
Nemaju dokaze, svjedoke ili nešto što kaže
da su me vidjeli kako fotografiram nekoga raširenih nogu. Razumiješ?
Pitao sam ga za Sharon i nije htio o tome.
Za Michaela, ni o tome nije htio.
Ništa nije htio priznati.
Pitao sam: „Odakle ti Sharon?”
Rekao je: „Niotkud. Došla je sa mnom.”
Slušaj. Bila je draga.
I tako pametna.
Slušaj, voljela me bez obzira na sve.
Sve je porekao.
Porekao je da je ubio Sharon.
Da ju je oteo. Porekao je da je ubio Michaela.
I da je ubio Cheryl Commesso.
Od Floyda nisam saznao ništa osim da je očito bio psihotičan.
Kao istraživački novinar pokušavate doći do istine.
Doista me frustriralo
što nisam saznao tko je ona do kraja knjige.
U tom je trenutku
knjiga bila gotova.
I objavljena.
Matt Birkbeck intervjuirao je Franklina Floyda u zatvoru.
Oteo je Sharon kao djevojčicu i čeka smrtnu kaznu u zatvoru.
Matt Birkbeck napisao je knjigu Divno dijete,
kako je, unatoč svemu, Sharon procvjetala u školi.
ISTINITA PRIČA O NADI, GROZOTI I LJUDSKOM DUHU
Kad je knjiga izašla,
privukla je pozornost nekoliko internetskih stranica,
Mreže nestalih i Websleuthsa.
To su amaterski detektivi.
Onda je počelo organski rasti.
Razgovarali su na raznim forumima.
Tko je Sharon Marshall? Djevojka nestala u Uti?
Je li ona možda nestala u Torontu?
I nastavilo je rasti.
Tijekom mjeseci dobivao sam e-poruke
od ljudi iz SAD-a, Kanade, iz inozemstva.
Za šest mjeseci do jedne godine
ljudi diljem svijeta pokušavali su otkriti tko je ta djevojka.
Ljudi su bili frustrirani. „Matte, daj!”
„Čitam ovo. Mislili smo da znaš.”
Nisam znao.
Odgovorio bih na sve e-poruke.
Rekao bih da sam to učinio s nadom da ćemo otkriti njezin identitet.
Dobili smo nekoliko dobrih tragova,
ali ih nismo mogli testirati.
Ali onda 2005., godinu dana nakon izlaska knjige,
dobili smo nešto.
Dobio sam anonimnu e-poruku.
Pisalo je:
Bi li pomogla DNK Sharonine kćeri?
Ja sam Megan,
Sharonina sam biološka kći.
Uvijek sam znala da sam posvojena,
ali se nikad nisam osjećala čudno dok nisam otkrila Mattovu knjigu.
Onda je to postalo više od toga da sam posvojena.
Što sam više znala,
to sam bila sve ljuća i tužnija.
Mislim, od tada su se emocije pojačavale.
Otkad sam saznala za ovo, sve je bilo više bijesa i više tuge,
zbunjenosti, kako se trebam osjećati.
Ne znam što osjećam. Znam da sam ljuta,
ali ne znam na što ili zašto.
Još pokušavam sve shvatiti i obraditi.
Znam mnogo o njenom životu o čemu ne volim razmišljati.
Nijedna djevojka to ne bi smjela doživjeti.
Ni od stranca, a kamoli od tvog navodnog oca,
lika oca ili što je već bio.
O tome ne volim razmišljati.
Išla sam u treći razred srednje škole
kad je teta otkrila Mattovu knjigu
i rekla mami.
Sjećam se da smo se vozili kući nakon sladoleda
kad mi je mama rekla da ima još nečeg
osim da je moja biološka majka poginula u nesreći.
Par je došao odvjetniku i rekao da si ne mogu priuštiti drugo dijete.
„Možete naći usvojitelje?”
Ušli smo i vidjeli Clarencea i Tonyu kako sjede za stolom.
Samo je htio završiti, da bude gotovo. Htio je novac.
Kontrolirao je cijeli razgovor s njom.
Bila sam sumnjičava.
Ali kao da mi je Bog govorio: „To je to.”
Za šest se tjedana rodila Megan.
Došli smo u bolnicu
i već je rodila.
Bila je u krevetu, a ja sam ušla i bila nasamo s njom.
Pitala sam je želi li je vidjeti. Rekla je: „Ne, ne mogu.”
I razmišljam o tom danu.
Zašto mi toga dana nije rekla više?
Zašto nije rekla da treba pomoć?
Zašto, kad smo bile same, imale priliku,
nisi rekla:
„Pomozi mi.”
Nitko ne zna za to. U sobi smo bile samo ona i ja.
Jer čim je Floyd ušao, sve je prestalo.
Cijeli je razgovor stao.
Nekad sam…
Ponekad još to radim.
Pogledam fotografije s interneta sebe kao bebe
i fotografije Michaela i Sharon i sve ih usporedim.
Vidim da su obrazi i nos sigurno od nje.
Moja je prirodna boja kose ista.
Da, definitivno se vidim u njoj.
Dok odrastaš želiš znati kome sličiš.
Kako trebaš izgledati.
Povijest obitelji.
A onda uđeš u tinejdžerske godine.
Želim znati svoje podrijetlo.
Godine 2010. ili 2011. odlučila sam napraviti DNK test.
Nadali smo se da ćemo možda naći rodbinu.
Bilo je uzbudljivo.
Bilo je moguće da ćemo nekoga naći.
Sharon je bila trudna tri puta.
U srednjoj, beba je trebala ići na usvajanje. Zatim Michael
i ova treća beba koja je usvojena u New Orleansu.
A to je Megan.
Imati taj DNK i znati da se podudaraju
značilo je da to otvara cijeli svijet mogućnosti.
Tad je na scenu stupio
Nacionalni centar za nestalu i izrabljivanu djecu.
ALEXANDRIA, VIRGINIA, 2011.
Godine 2011. dobila sam vrlo mali spis o Sharon Marshall.
FORENZIČARKA CENTRA ZA NESTALU DJECU
Nisam imala mnogo podataka.
Kad sam pročitala knjigu, nisam se imala kome obratiti,
kao agenciji izvršne vlasti.
Ali Joe Fitzpatrick je očito bio važan igrač.
Rekao mi je da je slučaj kod FBI-a neaktivan,
da nikad nije ni postojao slučaj Sharon Marshall.
Uspio je to istraživati
u vezi s otmicom Michaela Hughesa.
Kad je Joe rekao da će mi pomoći,
bila sam oduševljena.
Kad sam primio poziv iz Nacionalnog centra za nestalu djecu
bio sam uzbuđen što se mogu vratiti tom slučaju.
Nisam dovršio posao.
Bio je to slučaj gdje sam mnogo toga otkrio,
ali nisam uspio sve riješiti jer sam otišao u mirovinu.
To mi je dalo malo nade.
Ali trebali smo još jednu priliku s Floydom.
Bio je u zatvoru, znao je sve odgovore.
Trebali smo još jedan razgovor s njim.
Nazvala me Ashley Rodriguez iz Nacionalnog centra za nestalu djecu.
Počeo sam kopati po spisu i pokušavao proučiti tko je Floyd.
On je moja meta i želim o njemu znati sve što mogu.
Rekao sam mu da će mu slagati nešto grozno.
„Ako izvučeš istinu, imat ćeš sreće.”
Nisam bila optimistična.
Iskreno, bio nam je posljednja opcija.
FBI je otišao u Floridu intervjuirati Floyda.
Htio sam odgovore na tri pitanja.
Tko je Sharon Marshall?
Što se dogodilo Michaelu? Jesi li ti odgovoran za Sharoninu smrt?
Usredotočio sam se na prvo
jer ga je lako odgovoriti.
Možda ne želi odgovoriti, ali ne priznaje ubojstvo.
Nije htio govoriti o tome.
Počeo se zatvarati i blebetati.
Nismo se ni predstavili, već je blebetao. Mislio je da smo njegovi odvjetnici.
Sjedio je. Mi smo stajali dok je on govorio 45 minuta.
Na kraju sam rekao da nismo odvjetnici.
Pita: „Nego tko, jebote?”
Rekao sam: „Agenti FBI-a.”
Nakrivio je glavu i pitao što želimo.
„Otvaram istragu o Michaelu Hughesu.”
Kaže: „Volio bih da je zatvorite.”
Rekao sam da nećemo.
Dodao sam: „Htio si da bude nova Sharon.
Sharon nema, ovo je tvoja nova Sharon. Michael će je zamijeniti.”
Nastavio sam, a on je počeo plakati.
Postao je emotivan, za mene je to prilika.
Scott je udario po stolu dovoljno da privuče pozornost.
„Kako si ga ubio, Floyde?” I plače krokodilske suze.
Digao sam glas: „Kako si ga ubio?”
Pogleda me i kaže: „Ne radi to.”
Napokon sam udario šakom o stol:
„Kako si ga ubio, Floyde?”
Rijeka suza prestaje.
„Dvaput sam ga upucao u potiljak da bude brzo.”
Ne tiče vas se gdje je.
Više od 20 godina nitko nije znao što se dogodilo dječaku,
ali sad FBI vjeruje da ima odgovore.
Suze i tuga obitelji koja je naglo izgubila dijete.
Oče, samo ga pozdravi, zagrli i poljubi.
Vidjet ćemo ga jednog dana.
Boli
izgubiti dijete.
Bio je gotovo naše dijete.
Dokumenti o posvajanju bili su skoro gotovi.
Otet je prije nego što smo ih zgotovili.
Sva su ga djeca smatrala bratom.
Svi su ga smatrali našim.
FBI kaže da je osumnjičenik u slučaju starom više od 20 godina
priznao ubojstvo.
Floyd kaže da je pokopao dječaka uz granicu Oklahome i Teksasa.
Bili smo ondje dva dana.
Kopali dva dana, prosijavali dva dana.
I ništa.
Dali smo 110 posto.
Ništa nismo našli.
Ali još sam htio znati tko je Sharon Marshall.
I zagrizao je.
Djelomično jer je volio govoriti o sebi.
Bilo je smiješno. Skakao je s priče na priču.
I odjednom je počeo govoriti o tome kako…
Kako je bio zgodan i nosio je odoru vozača autobusa
u Cherryvilleu u Sjevernoj Karolini.
Bio je najbolji vozač autobusa na svijetu.
Rekao nam je da upoznao djevojku Sandy.
Država joj je upravo bila oduzela troje djece.
Scott je postavio jedno od najsjajnijih pitanja.
Pitao je kako se tada zvao.
Dao nam je ime Brandon Cleo Williams.
To dotad nismo čuli.
Kad je rekao to ime, dao nam je nešto.
Ne samo da nam je rekao to ime, nego i više,
rekao je ime osobe koju je upoznao,
kako su se vjenčali.
Rekao nam je datum.
Uspio nam je dati imena kćeri,
čak i gdje su kćeri rođene.
Pitao sam koja je najstarija. Kaže: „O njoj se raspitujete.”
„Gdje je rođena?”
„Livonia, Michigan.”
„Kako znaš?”
„Vidio sam rodni list.”
Kaže: „To je djevojka o kojoj se raspitujete.”
Pitao sam ga kako se zove najstarija djevojčica.
Kaže: „Suzanne Sevakis.”
Kad su mi rekli njezin identitet, sjedio sam ondje i nekako…
nisam bio u transu. Jednostavno…
Jednostavno mi je bilo drago.
Zamalo sam zaplakao kad sam to prepričao.
Kvrapcu!
Kaže: „Znamo njen identitet.”
Rekao mi je da se zvala Suzanne Sevakis.
Rekao sam:
„Sranje!”
Olakšanje nije prava riječ, ali takav je bio osjećaj.
Bilo je gotovo. Sad znamo tko je ona.
RODNI LIST
Sljedeći dan dobijemo rodni list.
Na njemu pišu imena njezinih roditelja.
Sandra Brandenburg i Clifford Sevakis.
Usput, oboje su još živi.
FBI se pojavio na vratima.
Pokazali su mi Susienu fotku
i rekla sam: „To je moja kći. Znate li gdje je?”
Bila je vrlo pametna.
Vrlo blesava.
I vrlo oštroumna.
Imala sam 18 godina kad sam zatrudnjela, 19 kad se ona rodila.
Sa 17 sam godina počela izlaziti.
Cliff i ja smo išli u istu školu.
Bila je dvije godine mlađa od mene.
Ali bila je pametna i duhovita.
Bio sam opčinjen.
Bili smo par cijelu srednju školu.
Vjenčali smo se po završetku srednje škole.
Zatrudnjela sam nekoliko mjeseci nakon vjenčanja.
Bila sam uzbuđena.
Bila sam sretna.
Jedva sam čekala da beba dođe.
Bio je u Vijetnamu kad se rodila.
Bilo je teško.
Dobio sam otpust na tjedan dana
i tada sam prvi put vidio Suzanne.
Imala je šest mjeseci.
Bila je prekrasan kerubin.
Bio sam ponosan.
Srce ti naraste kad imaš dijete.
Ali kad sam otišao u Vijetnam,
svijet ostaviš za sobom i to je tvoj cijeli svijet.
Promijenio sam se nakon povratka,
a ona je hodala s drugim tipom.
Tad mi je Sandy rekla da želi razvod.
Počela sam izlaziti s drugim muškarcem,
i zatrudnjela sam s Allison i Amy.
Ali razveli smo se.
S djevojčicama sam se preselila u prikolicu u kampu.
Kamp je bio na brdu.
Tornado je udario iz vedra neba i prevrnuo mi prikolicu.
Nakon tornada imala sam ono što se sad zove PTSP.
Sjećam se
da sam sjedila u kutu u dnevnoj sobi, na podu.
Djevojčice su govorile: „Mama!” I nisam se mogla pomaknuti.
Otišla sam u socijalnu skrb jer sam mislila da ondje dobiješ pomoć.
Uzeli su djecu.
Sjećam se da sam joj rekla plačući:
„Nije sigurno, ne mogu se brinuti za njih.”
Gospođa na recepciji mi je rekla:
„Dušo, idi u crkvu. Bit će ti bolje.”
Odjel za socijalnu skrb me nazvao i rekao:
„Želimo dati usvojiti sve tri djevojčice u jednu obitelj.
Vezane su jedna za drugu i ne želimo ih razdvajati.”
Dali su mi da biram, posvojiti sve tri ili odustati od sve tri.
Bilo mi je teško.
Proveo sam vikend
previše pijući i previše razmišljajući o tome.
Tada sam živio s roditeljima,
bio sam nezaposlen.
Mislim da sam imao 23 godine.
Tad nisam mislio da ću biti dobar roditelj.
Još sam patio od posljedica Vijetnama.
Kad sam otišla u crkvu, plakala sam jer nisam mogla prestati plakati.
Ondje sam ga upoznala.
Samo je došao i sjeo
i počeo mi se obraćati smirenim glasom.
Znate: „Što je bilo?
Bog me poslao da ti pomognem.”
Rekao je: „Idemo po tvoju djecu.
Vjenčat ćemo se, brinut ću se za tebe i djecu
i sve će biti u redu.”
Kad smo bili zajedno, radio je strašne stvari.
Kad sam shvatila u kakvoj sam situaciji, nisam znala što bih.
Imao je nož koji je stalno nosio.
Posegnuo bi uz bok gdje je bio nož
i rekao bi: „Misliš da ćeš me ostaviti?
Ništa od toga.”
Jednom sam djevojkama trebala kupiti pelene.
Platila sam čekom bez pokrića.
Dobila sam 30 dana zatvora.
Tad je odveo moju djecu.
Odmah sam otišla u policijsku postaju
i rekla policiji da je odveo moju djecu.
Pitali su me jesmo li vjenčani. Rekla sam da jesmo.
Rekli su mi da to moram sama riješiti u građanskom procesu.
POLICIJA
Postajala sam sve glasnija
i odveli su me van.
Ne znam točno kad,
no odveo je Allison i Amy u sirotište,
poveo Susie i otišao.
Ne možeš se vratiti u prošlost i reći: „Da nisam…
Da sam nekako našla pomoć
da se maknem iz te situacije, to se ne bi dogodilo.”
Kao njezina majka trebala sam je zaštititi od tog čudovišta.
A nisam.
Jako sam ljuta na Sharoninu mamu.
Ni na sekundu ne vjerujem
da nije mogla naći dijete jer je to bilo u ono doba.
Mene su oteli 1976.
Gotovo pet godina moja je mama sve kontaktirala.
Njezinog senatora, gradonačelnika, išla je na televiziju.
Učinila je sve što je mogla.
Nije bila imućna,
ali potrošila je sav novac koji je mogla tražeći me.
Moja je majka učinila sve
i samo želim znati zašto.
Zašto se nije više potrudila?
Bit ću iskrena, javila sam se njezinoj baki.
Nije dobro prošlo. Imala je stav kao da je nije briga.
Kad se obratiš nekome, a tu osobu to ne zanima,
meni to…
Nije te briga?
Ne želiš znati? Kakva si ti osoba?
Meni to smeta.
Godine 2003., kad sam bio u Tulsi, otišao sam na groblje.
Pomislio sam da bi bilo lijepo
vratiti se i zamijeniti spomenik.
Na njemu je samo pisalo ime Tonya. To mi je smetalo.
Kad smo saznali njezin identitet,
razgovarao sam s Megan.
Predložio sam da to učinimo.
Matt je htio moje mišljenje o tome što bi trebalo pisati na spomeniku.
Pomislila sam da je to velika odgovornost.
Dirnula je mnoge ljude i htjela sam da se vidi
da je mnogima bila sve.
DANA 3. LIPNJA 2017.
Oče, hvala na ovoj prilici.
I molim te da uneseš utjehu i snagu
u srca i živote ovih ljudi.
Ne samo danas, nego gdje god bili.
Evo je, ljudi.
Evo je.
Imala je samo 20 godina kad je umrla 1990.
Tek smo u lipnju 2017. mogli promijeniti njezin spomenik.
I napisati njezino pravo ime.
Ona je svima bila definicija prijatelja.
Glas razuma i sustav podrške drugima,
što je apsolutno ludo jer ona to kod kuće nije imala.
I sve je to činila s takvim držanjem.
PREDANA MAJKA I PRIJATELJICA
Napokon je imala komemoraciju kakvu je zaslužila.
To je meni bila nekakva točka-zarez.
Napokon počiva u miru.
Ali još je živa u mom srcu.
A kad ja odem, možda će to biti točka.
Bilo je prekrasno.
Bilo je divno saznati tko je ona bila.
Sjećam se:
„Curo, čuvam ti leđa.”
Najviše me pogodilo to što nije znala tko je.
Pomoglo mi je što sam upoznao ljude koji su bili dio njezina života.
Jer svi imaju pozitivna sjećanja na nju.
Imaš osjećaj da je povremeno čak uspijevala
uživati u životu kakav je imala.
Bila sam uzbuđena
što smo stavili njezino ime na spomenik.
Bilo nam je svima važno…
Evo tko je bila, ovo je njezin tata.
Ovo je njezina kći.
Evo gdje je, evo gdje leži i kako se zove.
Šerife, hvala vam.
Dobila sam toliko novih veza i više obitelji nego što mi treba.
Nadam se da ću biti bar upola dobra mama kao ona ili kakva je htjela biti.
Kad sam postala roditelj
još sam više poštovala svoju biološku majku
jer se odrekla dvoje djece,
ako ne i više,
znajući da je to bolje za djecu.
Moj se sin zove Michael. Nazvan je po mom bratu.
Michael nije proživio svoje ime i htjela sam da se ime nastavi.
Ne mogu razgovarati sa Suzanne, ali mogu s Megan.
I to će biti dovoljno.
Pokušavam shvatiti sebe,
ali znam da će ova priča nekome pomoći.
Moram shvatiti sve dijelove i kako me to oblikovalo.
Onda ću to moći podijeliti.
Znam, da je imala priliku,
bila bi jedna od onih osoba
koja bi uspjela prebroditi ono što joj se dogodilo.
Da se samo maknula od njega,
bila bi nevjerojatna preživjela osoba.
Imala je toliko potencijala.
Imala je što ponuditi svijetu.
Zbilja je bila nadarena i…
tako ću je uvijek pamtiti.
U SJEĆANJE NA SUZANNE MARIE SEVAKIS I MICHAELA ANTHONYJA HUGHESA
AKO STE VI ILI NETKO KOGA POZNAJETE DOŽIVJELI SEKSUALNO NASILJE,
POTRAŽITE POMOĆ NA WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
PREMA KNJIGAMA DIVNO DIJETE I TRAŽEĆI SHARON MATTA BIRKBECKA
Prijevod titlova: Nikolina Novak