Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ПОКРАЙНИНИТЕ НА ВАШИНГТОН
Д-Р КЛОДИЯ ЙЕЙТС
Изчезна ми. Имахме уговорен час.
Планината ме зове.
Сейди, нормално е да си разстроена от станалото.
Смъртта ни изпълва с чувство за неотложност.
Не е заради станалото. Не я познавах добре, но...
Беше като мен. Същата възраст, същата професия.
Веднъж съм била в къщата й - същата като моята.
Приятна, но студена.
Празна, с изключение на едно тъжно стайно растение, а аз нямам и толкова.
Умря самотна.
Сейди, остани в настоящето. Не прави радикални ходове и промени.
Да не се омъжвам за инструктора по рафтинг?
- Започни със стайно растение. - Сигурно ще го изям.
В празната ми къща има празен хладилник. Ще спра да напазарувам.
- Да се чуем утре. - Добре.
Без пестициди, повече хранителни вещества. Просто е по-добър на вкус.
Ресто от двайсетачка.
Извинявайте.
КАСИЧКА
Пет, шест, седем. Приятен ден!
Инвестирай в тези проследяващи устройства.
Ще си загубиш и задника, ако не е прикрепен.
- Ти загуби косата си, а тя беше прикрепена. - Затапи ме.
Коул, добре ли си?
Чух, че са те зарязали. Кофти работа.
- Една. - Като ми е скучно, клюкарствам.
- Решението беше взаимно. - Всички казват така, като ги зарежат.
Така си е. Не бъди толкова обсебващ. Момичетата не обичат.
Не съм обсебващ.
Просто се отчуждихме. И не ми се говори за това.
Искаш ли да се надрусаме?
- Имам нещо ядливо в камиончето. - Не, благодаря.
Наглеждай ми щанда, отивам да се надрусам.
Приятно прекарване.
Сьомга. Камбала. Всичко е прясно.
Да помогна?
Да, благодаря. Ще взема това.
Бегония. Добър избор.
- Така ли се казва? - Да.
- Красива е. - Да.
Не давай на домашни любимци да ядат листата, леко отровни са.
Красива и леко отровна. Все такива съквартирантки си избирам.
Не знаех, че живееш с бившите ми гаджета.
Иска ли много поливане?
През ден-два. Бегониите имат нужда от малко обич.
Аз често пътувам по работа.
Добре. Разбрах. По-малко обич.
Тогава змийско растение? Полива се веднъж на две седмици.
Понякога ме няма и по-дълго, месец-два.
Добре.
Защо ти е растение, щом почти не се прибираш?
Не че не се прибирам, просто...
Предложи ми нещо, което не е толкова ангажиращо.
Добре. Защо не си вземеш изкуствено растение?
- Това е тъжно. - По-тъжно е да убиеш растение.
Някои от новите са като истински. И да ги забравиш, няма да изсъхнат.
Да ги забравя?
Ще взема това.
- Добре. - Благодаря.
Прощавай, но не мога да ти го продам.
Съвестта ми не позволява.
Съвестта ти? Да не си светец покровител на растенията?
Съвестно ми е да продам цвете на някого,
- безразличен към живо създание. - Безразличен?
Ако така говориш с всичките си клиенти, не знам как изобщо продаваш нещо.
Всъщност това не е моят щанд, но не искам да съм съучастник...
- Отказваш ми цвете, което дори не е твое? - Коул.
- Какво става? - Здравейте.
Ваши ли са растенията? Този фермер шут отказва да ми продаде.
- Шут. Забавно. - Десет долара.
Една! Добре, виж. Щом искаш растение, ето ти кактус.
Изисква минимум грижи, тъкмо като за теб.
Трябва да го уволните.
Приятен ден.
Почивай в мир, мъниче.
- Представяш ли си! - Мислех, че ще си размените телефоните.
- Какво? - Да.
Въпреки заяждането ми се стори, че флиртувате.
- Флиртували сме? - Майтапиш ли се?
И ти ли си надрусан? Такова сексуално привличане!
Наглеждай ми щанда.
- Извинявай. - По дяволите.
Здравей. Да, аз съм.
Извинявай.
- Растението ли ще спасяваш? - Не. Много смешно.
Не.
Питах се дали не би искала да излезем заедно някой път.
- Сериозно ли говориш? - Да.
Искам да кажа, знам, че малко се сдърпахме,
но като изключим това, ми се стори, че между нас...
- има нещо. - Нещо?
Да.
Май съм се заблудил?
Получи се неловко.
Прощавай. Объркал съм се.
- Бих пийнала кафе. - Кафе? Сега ли искаш да пием?
Да, сега.
- Качвай се. - Да, но... Добре, става.
- Аз съм Коул. - Сложи си колана.
Да, извинявай.
- Ще се хвана здраво. - Добре.
Харесвам канала. Напомня ми за Амстердам.
- Уредниците често ли пътуват? - Да, по целия свят.
Обичам работата си. Хващаш самолета, без да му мислиш,
и се озоваваш на ново място.
Боже, нали не си от онези здравеняци, които ги е страх да пътуват в чужбина?
Първо, благодаря, че ме нарече здравеняк. Давай в този дух. Пътувам, дори много.
- Наистина ли? - Да.
Мисля, че непланираните пътувания винаги са най-хубавите.
Съгласна съм.
Линкълн е прострелян отсреща и е починал в съседство.
- Май си му голям почитател. - Обичам историята.
Специализирах агрономия, но учих и история. Тя е истинската ми страст.
Сега пиша книга.
- Така ли? - Да.
За историята на земеделието?
Не, за възхода и упадъка на различните империи
и важната роля на земеделието...
- Да, за земеделие е. - И как върви?
Засега съм спрял.
Преди години баща ми пострада и се върнах да му помагам с фермата.
Не ми остава време за писане.
- Съжалявам. - Нищо, ще я довърша.
Не си гледала "Екзорсистът"? Класика.
Един от най-страшните филми и е сниман точно тук.
- Не знам, не се плаша от филми. - Да, защото не си гледала "Екзорсистът".
Не, защото можеш да избереш да не се боиш.
Добре. Малък бас. Да се състезаваме догоре.
Ако те надбягам, ще ми кажеш от какво се боиш.
- Супер. - Добре, харесва ми, че си самоуверена.
Чакай малко. Момент.
Я стига. Сложи всичко тук вътре.
Ще носиш всичките ми вещи? Добре. Чакай.
- Съчувствие ли търсиш? - Да, точно това търся.
- О, приятелю. - Готова ли си?
Старт!
Предполагам, тренираш.
- Добре ли си? - Да.
НАЦИОНАЛНА ХУДОЖЕСТВЕНА ГАЛЕРИЯ
Господи, обожавам Моне.
Значи си избираш да не те е страх?
Когато бях на шест, с мама избягахме от родината ни
с гумена лодка.
- Боже мой. Сигурно е било... - По-ужасно, отколкото предполагаш.
Слънце, вълни, акули, хората крещяха и плачеха.
Всички умирахме от страх.
Искаха да се върнат, но майка ми беше много силна.
Поддържаше духа ни цели пет дни, докато не стигнахме.
И още си спомням как я гледаха на брега.
Разбираш ли, и аз исках да съм като нея,
силна и смела.
В този ден си дадох дума, че никога повече няма да се страхувам.
И не се страхувам.
Вярвам ти.
Но е много сладко, че те е страх от филма с момиченцето.
- Боже, сам съм си виновен. - Как му беше името?
- "Екзорсистът". - Ще го гледам.
Един от най-страшните филми. Ще сънуваш кошмари. Ще видиш.
- Беше просто невероятно. - Беше страхотно.
Дано не съм твърде нахален, но ако някой път ти се прииска да пийнем нещо...
- Нека е сега. - Добре.
Знам страхотно място.
Благодаря.
- Страхотна си. Изглежда яко, как го правиш? - Това е рокаоке. Излагаш се колкото щеш.
А сега Коул Търнър ще даде малко жега
- с "Туентиът Сенчъри Бой". - Какво стана?
- Не, не. - Май те записах за участие.
- Хайде, Коул. - Сейди, срам ме е да пея дори под душа.
- Пробвай се. - Не съм певец.
- Коул! - Коул Търнър.
- Къде е Коул Търнър? - Моля те.
Не мога.
- Няма да пее. Обяви следващия. - Дай ми микрофона.
Благодаря.
Значи обикаляш, разглеждаш света, пътуваш,
срещаш интересни хора. Имаш прекрасен живот.
Напоследък не съм сигурна.
Една моя позната почина. Колежка.
Накара ме да се замисля.
В живота искаме много неща
и е трудно да намериш някой, който...
- Да можеше хората да са като твоя кактус. - Да не се нуждаят от често поливане?
Точно така.
- Просто да си живеят живота. - Да, без да е нужно някой да ги дундурка.
Има логика.
Добро утро.
- Какво? - Нищо.
Тогава лека нощ. Тоест добро утро.
- Каква среща само. - Искаш да кажеш "ден".
Да, наистина. Признавам, че не ми се беше случвало.
Нито пък на мен.
Довиждане.
С нетърпение очаквам следващия ни ден заедно.
- Чао. - Чао.
Бъди като кактус.
Без радикални ходове.
Бъди като кактус.
Първият ти фермер?
- Да. - Мощта, която почувства, идва от земята.
- Здрасти, Колче. - Здравей, татко.
Благодаря, че снощи си прибрал щанда.
Няма проблем. Една ми помогна. Беше надрусана.
- Я, кой се е прибрал най-сетне! - Успокой топката, мамо.
Правил е секс с непозната, не се е сражавал с немците.
Е, хайде, похвали се.
Казва се Сейди и е...
Страхотна. Няма да повярвате,
но май намерих жената мечта.
Така ли? Доста си бърз. Нямам търпение да се запознаем.
Каза ли й, че в гимназията си тренирал борба?
- Не. - Какво е това?
Направил си селфи в леглото, докато е спяла? Пич, това е шантаво.
Така правят серийните убийци, преди да убият жертвата
- и да й отрежат клепачите. - Бях щастлив. Исках да съхраня мига.
- Пак го прави. - Какво правя?
Коул, понякога си малко...
- Обсебващ, жалък, отчаян, заблуден. - Какво?
Да, всичко това. Глупави подаръчета, неспирни съобщения.
- Затова нещата с Фиона не потръгнаха. - Тя беше кучка.
- Ти си безнадежден романтик като майка си. - Кажи й, че си тренирал борба.
Нито съм обсебващ, нито задушаващ.
Ако искаш да знаеш, днес изпратих на Сейди само едно съобщение.
- Три. И малко емотикони, но те не се броят. - Как да не се броят!
- Помнете ми думите, ще се издъни. - Няма.
Наистина е страхотна. Ще видите.
НАЙ-СТРАХОТНАТА МИ СРЕЩА!
Колче, не се помайвай. Трябва да извадим много мед.
НАМЕРИХ АНИМИРАН КАКТУС, ХАХА
- Да отпусна ли? - Не, задръж, само трябва да я закача.
Да вдигна ли? Ако искаш, мога. Пред мен е, ще ми бъде лесно.
Ало?
Добра новина. Супер ниска лихва за рефинансиране на ипотека.
Чухте ли се?
- Може телефонът ти да е развален. - Трябва да рестартираш.
- Нищо му няма на телефона. - Не, рестартирай живота си.
- Събери кураж и се изнеси от къщи. - От къщата за гости.
Сигурно има логична причина да не звъни.
Има. Прекалено е настойчив, затова се е скатала.
- Скатала се е? - Да. Прекъснала е всички контакти.
Да кажем, например, че една вечер някоя жена е допуснала ужасна грешка,
а мъжът час подир час я засипва със съобщения с емотикони.
Не се е скатала, ясно?
- Скатала се е. - Вдигни това.
Няма.
Приятел, задъхан си. Дръпни си малко от инхалатора.
Хайде, давай.
Мили боже!
Извинявай. Спретнал си номера с оставения инхалатор?
- Я стига! Астмата ти бездруго е жалка. - Не е номер. Забравих го в чантата й.
И има вграден чип - от онези за проследяване.
И така, туш, моля.
Жената на мечтите ми се намира...
- В Лондон. - В Англия ли?
- Лондон - "Дамата в мъглата". - Никой не го нарича така.
- "Сивата дама". - Не, това е "Ню Йорк Таймс".
- Сигурна ли си? - Да.
- Тя пътува често по работа. - Ето, всичко е ясно.
Повикали са я в последния момент и е заминала.
С разните му международни тарифни планове сигурно не е видяла съобщенията ти.
Да, звучи логично. Значи всичко е наред?
- Разбира се. - Да.
Коул, трябва да идеш при нея.
- Какво? - Да, появи се там и я изненадай.
Ще бъде романтичен жест, ще разправяме на внуците.
Мамо, ти сериозно ли? Коул да отиде в Лондон? Не.
Защо не? Идеалната възможност да пътува и да хване живота за рогата.
Ще те помисли за луд.
Или ще реши, че съм от мъжете, готови да хванат самолета импулсивно.
Да, но не си такъв. Никъде не пътуваш.
- Дори не си ходил в чужбина. - Не е вярно. Заченат е в Онтарио.
- Коул, ще се справиш. - Ами фермата? Има толкова работа.
- Не мога да ви изоставя. - Не бери грижа за фермата.
- Хвани живота за рогата! - Да, иди при нея.
Знаете ли какво имам?
Една ваканция трябваше да ходя в Испания, но върнах билета и получих ваучер.
Точно за това говоря. Пропусна ваканцията, за да получиш тъпия ваучер,
който така и не използва. Ето какъв човек си.
Не и днес.
- Още го пазиш! - Чак настръхнах.
- Благодаря, че ни предупреди. - Заминавам за Лондон.
ЛОНДОН, АНГЛИЯ
Не съм откачен преследвач. Това е възвишен романтичен жест.
Да, страхотен е, пич. Имаш завидно самочувствие.
Осем хиляди километра, за да изненадаш момиче, което си срещнал веднъж.
Това си е чиста романтика, пич.
- Да, точно. Схвана го. - Особено след като се е скатала.
Какво? Не се е скатала. Просто няма международни минути.
Да бе, сигурно. Международен уредник няма международни минути за разговори.
Крайно необичайно.
Като си говорим за романтични жестове, какво си помъкнал?
- Някакво кактусче? - Да.
Това си е наша шегичка.
Дребно кактусче. Сигурно ще си умре от смях.
Така, почти пристигнахме. Мостът "Тауър".
137 лири, ако обичаш.
- Май е доста скъпо? - Да, направо скандално.
Никой не хваща такси от летището до центъра на Лондон.
Струва цяло състояние, пич. Чао-чао.
Всичко хубаво, благодарим ви.
Приятна вечер и лека нощ!
Чуй ме само. Не мога да повярвам, че ти цитирам "Таксман" на "Бийтълс".
Толкова е тъпо. Наистина ставам като баща си.
Ще се окаже вярно, че като срещнеш знаменитост, айкюто ти пада с 50 точки.
- Къде съм? - Ти си жива легенда.
Спря пратката ни в Турция, после убийството в Берлин,
а сега историята с Елена и кода за достъп.
Шефът постоянно говори за теб. Вманиачил се е.
"Данъчния е убил Елена. Взел е кода.
Как искам да намеря и да убия Данъчния."
- И ето че сега си тук. - Не, аз не съм данъчен, а фермер.
Дойдох в Лондон да изненадам едно момиче, а тези тук ме нападнаха.
Оправдания като по учебник.
Малко ме разочарова, но изпълнението ти е несравнимо.
- Сякаш наистина вярваш в думите си. - Защото казвам истината.
Сбъркали сте човека. Казвам се Коул Търнър.
Паспортът ми е в чантата, в предния джоб.
Несравним. За мен е голяма чест да те поизтезавам днес.
Добре, чакайте малко.
- Обичайно започвам с удари. - Чакайте малко.
Виждаш ли? И мен ме понаболява.
Обичам да споделям изживяването.
Моят терапевт казва, че съм емпат,
което означава, че съпреживявам чувствата на другите.
Но уви, шефът е много притеснен за кода.
Запознат ли си със скалата на Шмит за силата на ужилване?
С кое? Чакай малко.
Тя измерва болката, причинена от ужилвания на насекоми.
От лекото боцване на медоносната пчела
до "пускаш и се молиш" на латиноамериканската мравка куршум,
която виждаш готова за действие в кутията на масата.
"Пускаш и се молиш" е съкратено от "пускаш в гащите
и се молиш смъртта да те избави".
Извинете, господине, ще ми подадете ли онази чанта?
Кълна се, това е голямо недоразумение.
Обикновено започваме бавничко и степенуваме мъченията.
Но ти си специален случай,
така че започваме със стършела убиец.
Мамка му!
Разбира се, освен ако не ни дадеш кода за достъп.
Не знам никакъв код! Сбъркали сте човека.
Аз съм Коул Търнър. Вижте ми паспорта, в чантата е.
Прекрасно изпълнение. Ще бъде много забавно.
Не за теб, а за мен.
Леле майко! Чакай!
Мили боже! Мамка му!
Ти!
Можеш ли да вървиш?
- Какво? - Можеш ли да вървиш, Коул?
Сейди.
Наведи се и си затваряй устата. След мен, преди да задействат алармата.
- Стрелял ли си с пистолет? - Да, но...
Стреляй по всеки освен по мен. Стой зад гърба ми. Хайде.
Сейди. Боже.
- Сейди, какво става? Кои са тези хора? - Лошите.
Заложиха капан на наш агент и ти се хвана.
Агент? Арт агент ли имаш предвид?
- Насам! - Залегни!
Ясно, не е бил арт агент.
Извинявай, много ми се насъбра. Пък и тези ме упоиха.
Коя си ти?
ЦРУ. Или поне докато не разберат за това фиаско.
Не спирай.
Боже, ти си шпионка!
Знаеш ли къде отиваш?
Залегни!
Зад теб!
Ранен ли си?
Не, това е най-невероятното нещо, което...
Объркан съм. Питаха ме за Данъчния.
- Питали са те за Данъчния? - Не, мислят ме за данъчен.
Мислят, че ти си Данъчния? Че той ще падне в такъв левашки капан?
Че са го заловили и това си ти?
- Ти си Данъчния! - О, боже.
О, боже!
Проверете долу.
Стой!
Гръмни го!
- Застреляй го! - Вдигни си ръцете!
- Нали можеше да стреляш! - По кенчета, не по хора.
Съжалявам!
Тук!
Ето ги! Давай!
- По-живо! - Къде са?
Друг път уредник!
И аз те мислех за друг. Мил, забавен, неангажиращ.
Щях да ти се обадя, като се върна.
Прикривай ме.
Коул.
Наистина ли щеше да се обадиш, като се върнеш?
Да, докато не ми прати единайсет съобщения за два дни.
- Седем. Емотиконите не се броят. - Броят се.
Емотиконите се броят. Мърдай!
ХАЙБЕРСКИЯТ ПРОХОД, ПАКИСТАН
- Хайде! - Къде сме, по дяволите?
Скачай! Хайде, Коул!
- Глътнах камък. - Не спирай!
Прикривай ме.
Спри! Слизайте от автобуса.
Хайде!
- Не можеш да минеш. - Не отиваме натам.
Знаеш ли какво вършиш? Правила ли си го вече?
Ще те оставя да мислиш така.
Не е истина! Една среща с теб и ме отвлякоха и измъчваха.
Ти реши да дойдеш в Лондон.
Майко мила!
- Не си в ред! - Какво?
Прекоси океана, за да ме намериш и да ми се лепнеш.
Това не е поведение на кактус!
Не ти се лепвам, трябваше да е романтичен жест!
Проверих досието ти. Не си излизал в чужбина.
Досието ми? А после аз съм се бил лепнал!
Сейди!
Внимавай!
- Удуши го. - Обикновено тупат по тепиха.
Няма да тупа, удуши го!
Коул! Удобно ли ти е?
Извинявай!
- Каквото си мисля ли е? - Трябваше да е шега.
Беше много по-смешно, преди да убия човек с него.
Да вървим.
Велики ханове са бродели из тези земи.
Безпощадни убийци.
Казвали, че за да намериш някой от тях,
трябвало да газиш трупове.
Не откриваме лицето на Данъчния в базите данни на разузнаването.
Явно не го водят официално.
Хитро.
Ръцете ми са изцапани с кръв.
С кръвта на злодеи. Направихме каквото трябваше.
Това ли си повтаряш? Ти си лъжкиня.
Не аз - ти си лъжецът.
Не съм споделяла с друг тези неща. И всичко беше истина.
Не всичко!
Добре, излъгах само за работата си.
И аз ти се вързах, нали?
Особено сълзливата история за колежката. Това беше низко.
- Всъщност е истина. Казваше се Елена. - И наистина е починала?
Май я убих.
Какво?
Беше вражески агент. Работеше за тези типове.
- Каза, че ти е колежка. - Беше, в по-общ смисъл.
- Това имах предвид. Лъжа след лъжа. - Не е така.
Има лъжа преди първоначалната лъжа.
Ама и теб си те бива!
Добре, излъгах за работата си. Но ти ме излъга какъв си.
Промених някои подробности, за да впечатля най-страхотната жена на света.
- Я стига. - Която явно убива колежките си.
Боже! Тя убиваше невинни, Коул!
Знаеш ли какво? Приключих с теб.
Наведи се, затваряй си устата и ме следвай.
Трябва бързо да те разкарам, за да продължа мисията.
Знаеш ли какво? И аз искам час по-скоро да се махна от теб и от това място.
И трябва. Вече съм се сблъсквала с тях, безмилостни са.
А сега те мислят за мен, така че ще те издирват, Данъчния.
Ще поговоря с Утами, за да спечеля време.
А кодът?
Борислав е действал мудно. Както обикновено.
Но най-сетне знам как изглежда Данъчния и ще го намеря.
Какво е това?
Той не знае нищо.
Не можем да си позволим такъв провал.
Няма друга игра като нашата.
Ако постигнем успех, ще имаме богатство и власт.
Но ако се провалим, ще умрем.
- И то ако имаме късмет. - Не, моля ви.
- Помогнете ми. - Без повече грешки.
Не!
Изпратете снимката до всички ловци на глави на континента.
Един милион долара. Искам го жив. Той е единственият ни шанс да пипнем кода.
Ако някой убие Данъчния, наградата ще е за неговата глава.
МИНГОРА, ПАКИСТАН
Връщам се веднага.
Също като твоето пазарче.
Хайде.
Къде ме водиш?
Ще те върна във фермата ти, ако не оплескаш нещо.
Стой до мен.
Дръж се естествено.
Здрасти.
Не може ли да поздравявам?
Я, кой е дошъл! Слънчевата Сейди.
- Марко. - Да те изпапка човек.
- Кой е приятелят ти? - Цивилен, когото измъкнах.
Май си гладен като вълк.
Идвай да ти задоволя глада.
Ела.
Хайде, седни.
Битката при пещерите. Трябваше да се сетя, че си ти.
Бяха същите, които откраднаха "Ацтек".
- Какво е "Ацтек"? - Биохимическо оръжие.
Толкова смъртоносно, че може да унищожи Източното крайбрежие.
- Това е секретна информация. - Ще го продадат.
Мерси, че ми каза.
Крият се в пещерите със скъпата си охрана. Само един човек може да го осъществи.
Левек. Опозорен френски разузнавач.
Беше в Пакистан през войната,
а накрая захвана частен бизнес. Търговия на оръжие, покушения.
Ако той е мишената ти, внимавай. Опасен е.
Пич, това е най-вкусният чаат тук. Да ти е сладко.
Ето и за теб, Слънчо. По-пикантно, както го обичаш.
Вие двамата гаджета ли сте?
- Да. - Не.
- Продължи пет месеца. - Доста време.
Имахме много общо, в работата и извън нея.
- Нали, Махмуд? - Схванах. Цапнат си в устата.
Не е това. Просто понякога е по-лесно да излизаш с колега.
Винаги. Макар че нашето не беше "излизане".
- Стига, имаме работа. - Очарователно. И жестоко.
- Добре. - Много жестоко.
Трябва ми "Ацтек". Искам хората ти да върнат Коул невредим в Америка.
- Кой е той в действителност? - Никой.
Беше грешка.
Ти си грешката. Каза ми, че е уредник.
Я чакай. Какво си му казала?
Той гадже ли ти е?
- Много е забавен. - Горкият той.
Вместо на мацка се натресе на Мата Хари. Е, поне танцът без гащи си е струвал.
- О, боже. - Не си струваше.
Стига де, струваше си. Поне за мен.
А аз загубих ръката си. Ампутираха я.
- Загубил си... - Да, тази е изкуствена.
- Пипни я. - Заради Сейди?
- Да. Пипни я. - Не искам. Как стана?
Докато бяхме гаджета, отидохме на романтична почивка в Мианмар.
Не, беше мисия.
Проучихме много пози, ако помниш. Но всичко се обърка.
Мен ме плениха, а Сейди моментално офейка.
И ето какво ми причини тайната полиция.
- Мили боже. - Не се стряскай.
Човек има две ръце, но само един живот.
Познай какво ми липсва най-много.
Правех го постоянно. Но вече не мога, нали?
Изоставила си гаджето си и са му отрязали ръката.
- Какво ти става? - Нищо.
И аз щях да постъпя така - мисията е по-важна от гаджето. Нали, Слънчо?
Тук всички са ненормални. Чакай малко.
Върна се да ме спасиш или да вземеш "Ацтек"?
Ти беше второстепенна цел.
- Мили боже. - Второстепенна, но с висок приоритет.
- И виж се - в цветущо здраве си. - Всяка твоя дума влошава нещата.
- Знам, че се стараеш, но... - Марко.
- Тоя ще ме умори. - Ще го върнеш ли у дома, или не?
Кажи "да". Не ми се ще някой мой крайник да попречи на Сейди да офейка.
Да, преживелите Сейди трябва да си помагат, нали?
Благодаря. Много съм ти признателна.
- За теб винаги, скъпа. Целувка? - Не.
Не.
Сбогом, Коул.
Радвам се, че оцеля.
Искам да бъда пределно ясна. Никога повече не се свързвай с мен.
- Нали? - С удоволствие.
Вече ти забравих името. Бездруго сигурно е фалшиво.
- Не е истина! - На мен ли го казваш?
Тръгнала с обикновен мъж, каква самозаблуда.
Нищо, горе главата. Не я зяпай, не плачи. Вече си в безопасност.
Отзад има магазинче за пиячка.
Двамата с теб ще се наквасим яко. Ще си сръбнеш алкохол.
В моя град никой не може да ни барне.
Никой освен мен.
Тръгвайте и двамата.
- Съжалявам за Марко. - Млъкни, ще ни убият.
Спокойно, искат го жив. За теб не знам, но вероятно и ти струваш нещо.
- Бъди сигурен. - Коул, млъкни.
Мъча се да те спася.
- Или да кажа, че няма да платят? - Сладури. Вземете си стая.
Той не е Данъчния, ако ме разбираш.
Да, а аз не съм Внука на Сам.
Като серийния убиец Сина на Сам, но следващото поколение.
Аз съм най-добрият ловец.
- Вторият най-добър. - Много впечатляващо.
- Тръгваме ли? - Да.
Разочарова ме, Данъчния. Беше прекалено лесно.
- Заради теб приятелката ти ще умре. - Забавно. Обикновено е обратното.
- Ти ме последва в Европа. - Подведен от лъжите ти.
- Боже, вземете си стая. - Взехме. Така се забъркахме в тази каша.
Качвайте се в колата.
Жената ще кара, а Данъчния - по средата.
Мръдни нататък.
- Е, как ще ни "изданъчиш"? - Няма такава дума.
- Ще ни кажеш ли кой си? - Наричат ме Леопарда.
Мили боже.
Наричаха го Леопарда. Но и леопардите ги убиват лъвове,
хиени, мълнии.
Изхвърли го.
И карай.
А ти кой си?
Бога на ловците на глави.
Леле. Във вашия бранш си имате страхотни имена.
Като кечисти, но по-страшни.
Врътна ли този пръстен, ще те изпържа с 50 000 волта.
- Ще се молиш да си мъртъв. - Късно е.
Страхотно. Благодаря ти за това.
Страшно се радвам, че са ми сложили електрифицирана хокейна шайба
- с 50 000 волта... - Писна ми.
- ...които да ме изпържат. - Млъкни.
Леле. Вземете си стая.
Спри. Отбий тук. Моята кола е по-хубава.
Не искам да те плаша, Боже, но предишните двама не оцеляха.
Аз не се плаша. Години наред се подготвях, изостряйки сетивата си...
Пипнах ви, глупаци.
Щом си дошъл за наградата, къде трябва да предадеш пратката?
Ще те скрия на сигурно място.
Ако не се върна за теб, ще изпратят спасителен екип.
Значи ще отвлечеш сама самолет с въоръжени бандити?
Трябва да намеря "Ацтек". Нямам друг избор.
Не знам дали има значение, но съжалявам за Марко.
Боже. Ти сериозно ли?
Споделям ти за човек, който току-що загина.
Познавала си го добре. Само на първа среща ли показваш емоция,
а през другото време те интересуват химически оръжия, кодове,
- куршуми и смърт? - Чакай, какви кодове? Какво имаш предвид?
Оня с насекомите в пещерата ме разпитваше за някакви кодове.
Господи!
- Мисли, че аз зная кода? - Да.
- И ми го казваш чак сега? - Извинявай.
- Тогава бях леко упоен и отвлечен. - Не е истина!
И ако си забравила, аз съм фермер, а не супершпионин.
Защо не попита за какво ме е изтезавал мъчителят?
- Ти си непоправим! - Какво пък сега?
Какви са тези кодове? Поне ми кажи за какво едва не ме убиха.
"Ацтек" се намира в строго охранявано куфарче, което се отваря само с код.
- Елена разгада ДНК криптирането. - Какво ДНК криптиране?
Кодът е цялата генетична последователност на жив организъм.
Безумно дълъг и уникален.
- Убих Елена, преди да го изпрати на Левек. - И смятат, че си го взела?
Не успях, тя го унищожи.
Но щом Левек го търси у мен, значи и той не разполага с него
и не може да предаде оръжието на купувачите.
- Което значи... - Че "Ацтек" още е у него.
А това значи промяна в плана.
- Вярваш ли ми? - Ти шегуваш ли се?
Благодаря ти, че си прям.
- Схвана ли? - Песента ли? Много смешно.
За да го доведеш, си оставила впечатляваща кървава диря.
- Браво. - Благодаря.
Но не ми се плаща с комплименти.
Ще си получиш парите, ловецо.
Значи ти си Данъчния. Златното момче на ЦРУ.
Псевдонимът ти породи не по-малко веселба от теб самия.
Но аз те познавам.
Познавам те, защото съм бил като теб. Употребен и захвърлен.
Но за разлика от теб един ден се озовах
целия в кръв в канавка край Кабул.
Навсякъде се търкаляха боклуци.
И изведнъж ме осени прозрение.
Бях им дал всичко,
бях пожертвал всичко.
Пропилян живот.
Какви сме ние?
Инструменти.
Лесно заменими. Заслужаваме нещо по-добро.
Кажи ми кода и ще те пусна.
Ако откажеш, и двамата знаем какво ще стане.
Аз ще получа каквото искам,
а ти така или иначе ще умреш. Напразно.
Кълна се, не знам кода. И не съм Данъчния.
Млъкни.
Ще се разплатим ли? Това ли са парите ми?
Ще ти бъдат преведени скоро.
Носи се слух, че си откраднал оръжие без код и сега си на червено.
Какво искаш, да работя на вересия?
Не става. Парите в брой.
Докато не ги получа, няма да се отделя от него.
Или пък ще те убием.
И ще превърнеш шефа си в човек, който обещава големи суми
и убива изпълнителя?
Нека позная. Това е идиотът, който го е изпуснал.
Щом кацнеш, ще си получиш парите.
Нарече те идиот. В лицето.
Щом кацнете, убий я.
И научи кода. При следващата ни среща куфарчето да е отворено.
Няма ли да дойдеш?
Ако нещо се обърка, когато отвориш куфарчето,
всички на борда ще загинат. Но не се стряскай.
Тъй вярно, сър.
Търсим генетична последователност. Знаеш ли какво значи това?
Това е кактус.
Жаден ли си?
- Умната. - Ти си луда.
- Не съм луда. - Знаеш ли кои си го повтарят? Лудите!
Излизал съм с откачалки, но ти си луда за връзване.
Това е по-важно от теб и мен.
Пък и планът ми успя.
- По-добре от очакваното. - Така ли?
- Очакваше ли да се измъкна жив? - Намерихме "Ацтек".
Щом кацнем, ще очистим тези типове.
Ще бъдем в безопасност. И ние, и светът. Всички ще спечелят.
- Какви ги вършите? - А вие?
Какви ги вършите?
Очаквах по-голяма дискретност от Данъчния.
Аз също.
Коя си ти всъщност? Домашна прислужница?
- Или гаджето му? - Повярвай ми, не става за гадже.
Не ми пука. И в двата случая умираш.
Чакайте!
- Кой е идиотът сега? - Кодът е у мен.
Глупости.
Той го няма, но аз го имам.
Така ли? Значи можем да го убием.
Чакай малко!
Кодът. Веднага!
Добре. В джоба ми е.
Спокойно.
- Това ли? - Отвори го.
По дяволите!
- Как можа да ме снимаш, докато спя! - Снимах нас двамата!
Знаех си, че си хахо!
- Не съм хахо! - Така твърдят хаховците!
Дай да видя.
- Боже мой. - Вземи куфарчето и бягай.
- Тук има парашут. - Ами ти?
Мисията приключи.
Не, първо ще спра кървенето. Губиш много кръв.
Тръгвай. Коул, тръгвай!
Изчезвай оттук.
Дръпни се, идиот такъв!
- Какво правиш? - Нямам представа.
ОСТРОВ СОКОТРА, АРАБСКО МОРЕ ШЕСТ ЧАСА ПО-КЪСНО
Сейди?
Боже.
Казах ти да се махаш.
Махнах се. Но те взех със себе си.
- Колко дълго бях в безсъзнание? - Известно време.
Проявил си творчество с парашута.
Не ме свърташе.
- Взел си го. - Да.
- Взел си "Ацтек". - Да.
- Полека. - Имаш ли представа...
Загуби много кръв.
Беше доста гадно.
Не знам какво да кажа.
- Благодаря ти. - Няма защо.
Извинете ме.
- Ало? - Левек, не мина по план.
- Момичето освободи Данъчния. - Колко пъти ще губиш един и същ човек?
Слушай внимателно.
Ако до 48 часа не доставим оръжието в изправност, купувачите ще ни избият.
Намери Данъчния, иначе няма да им се удаде възможност, защото лично ще те убия.
Шефе, намерихме парашута.
Чудесно.
АГЕНТ СЕЙДИ РОУДС
Ако успееш да си възстановиш силите, утре можем да тръгнем пеш оттук.
Ако ти имаш сили.
Кажи ми, каква е тази гадост?
Зеленика и див тютюн.
Намерих ги на плажа и ги стрих върху раната,
за да спра кръвта и да предотвратя инфекция.
- Откъде знаеш как се прави? - Чел съм го.
Всяка култура в историята има познания за посевите,
които отглежда за храна, облекло, лекове.
Не разбирам защо не си ходил в чужбина.
- Хайде пак. - Сериозно. Интересуваш се от света.
Много исках да пътувам. Като завърших, мислех да го направя.
Да проучвам за книгата. Но баща ми пострада.
И се прибрах.
Не се ли възстанови?
Да, сега вече е добре. Но пък остарява, нали разбираш.
За да сме конкурентни, трябва да произвеждаме много,
а бизнесът се променя.
Така или иначе, имат нужда от мен.
Дали?
Ами ти? Сигурно си гордостта на мама. Дъщеря й е агент на ЦРУ. Нали?
Сигурно щеше да се гордее.
Почина, когато бях още малка.
- Боже, съжалявам. Не знаех. - Няма нищо.
Наистина. Беше толкова отдавна.
А след като тя почина, открих армията.
Нещо, към което да насоча мислите си.
А ЦРУ ми даде цел в живота.
Трудностите ни правят по-силни. Нали така?
Имаш ли други близки?
В моята професия е по-добре да си сам.
Нима?
Ако има значение, всеки родител би бил много горд с теб.
Не мога да повярвам, че този дребен бодливец е още цял.
Май все пак можеш да опазиш един кактус.
Може би.
- Извинявай за селфито. - Извинявай, че ти запуших устата.
- Да кажем, че сме квит? - Дадено.
Бягай!
Хванете Данъчния жив, убийте момичето, а аз ще взема "Ацтек".
Живо!
Ето я.
Говори морската пехота на САЩ.
Обезопасете оръжията си и ги хвърлете на земята.
По дяволите.
Къде е куфарчето?
Агент Роудс, време е да се приберете у дома.
Добре сме. Благодарим.
Да вървим.
ЦЕНТРАЛАТА НА ЦРУ, ЛАНГЛИ
- Нали не е прекалено стегнато? - Не.
Само проверявам. Да, добре е.
Детектор на лъжата, Джаксън? Толкова ли отчаяно искаш да ме изместиш?
- Върша си работата, Роудс. - Ако я вършеше, щеше да търсиш "Ацтек".
- Ако бе свършила твоята, нямаше да изчезне. - Не е виновна. Опитваше се да ме спаси.
Естествено. Гаджето, което случайно те придружава.
Не ти ли хрумна, че може да е чужд агент, целящ да провали мисията?
Да бе! Висок симпатяга, изпратен да й измъкне тайните с целувки.
- Пати, гледай си машината, ако обичаш. - Добре. Извинявай.
И двамата знаем, че го проверихте. Цивилен е, без криминално досие.
Ама че цивилен!
Неговият живот срещу живота на хиляди, ако "Ацтек" бъде използван.
Чувствата замъглиха преценката ми.
Чакай малко.
Значи според теб спасяването ми е било грешка?
Да.
Супер. Направо страхотно.
Коул, съжалявам, но са прави. Един живот срещу хиляди други.
Да, разбирам. Мисията е по-важна от всичко.
- Ръката на Марко, използва ме за примамка. - За примамка?
- Да. - Не.
Марко се оказа прав. Трябва ти гадже като него.
- Лишен от чувства, готов да загуби крайник. - Какво?
Марко беше прав, но не за това.
Имаме само един живот, а теб те е страх да го изживееш.
- Каза едноръкият мъртвец. - Какво става?
Живееш у вашите, за да им помагаш. Но те вече нямат нужда от теб.
- С тях оправдаваш бягството си от живота. - Кой го казва.
Работата, дългът, саможертвата - твоите оправдания да страниш от хората.
Боиш се да се сближиш с някого, за да не го загубиш като майка си.
Не смей да говориш за нея!
И не се боя от нищо.
Май трябва да си вземете стая.
- О, боже. - Пати, той не е вързан към машината.
Извинявай, но имате такова сексуално привличане, че...
Шефът те вика.
Дори растение не можеш да опазиш.
Знам, че те е въвлякла.
Но...
още си затънал здраво. Чака те съдебен процес.
- Задето навестих момиче в Лондон? - Защо я защитаваш?
Знам, изглежда кофти. Ще оправя нещата.
- Още можем да пипнем Левек. - Винаги си била моята любимка, Сейди.
Но наруши правилата, не мога да ти помогна.
- Как така? - Не е загубила "Ацтек", нали?
Не, върти някаква схема.
- Не. - Иска да го продаде.
Не би го направила.
Остави "Ацтек" в ръцете на опасен човек.
Отстранена си до приключване на разследването, но знаеш как ще завърши.
Ако въобще се уредиш на работа, ще си извадила късмет.
Виж я какви ги върши. И то само през последните шест месеца.
Тя е лъжкиня и убийца.
Струва ли си да я защитаваш? Да я запознаеш с мама?
Боже мой.
Какво ми показваш? Стайно растение?
Не е стайно растение. Това е амарант. Посев.
Отглежда се за храна в Северна и Южна Америка от хилядолетия,
но често се използва в ритуали от ацтеките.
О, боже. Растението не е било нейно. Взела го е от онзи учен, Хорват.
Беше вманиачен по човешките жертвоприношения на ацтеките.
Генетичната последователност на този амарант е кодът.
По дяволите.
Веднага вземете растението от апартамента на Елена.
С него ще примамим Левек. Ще му пратим съобщение.
"Данъчния е готов да продаде кода".
- Няма да се хване. - Освен ако не заложим примамка.
Кодът е разделен на четири сегмента. Изпратете първия на Левек.
Да му дадем част от ключа? Това е безумие.
Именно. Агенцията не би позволила.
Щом Данъчния го прави, значи е изменник и офертата е истинска.
Левек е отчаян. Ще клъвне.
Значи ще ни трябва Данъчния.
Аз ли? Не, в никакъв случай.
За по-убедително. Ще го държим далеч от теб.
Тогава за какво съм ви? Използвайте някого. Дегизирайте Джаксън.
Страхотна идея.
Господин Търнър, знам, че не искате, но ще го направите.
Докато Левек те смята за Данъчния, ще си в опасност.
Сложете ми охрана. Скрийте ме, докато не го пипнете.
А семейството ти?
- Какво за него? - Хора като Левек не се спират.
Семейството ти ще е в безопасност само ако го елиминираме.
Не.
Коул, прекалено опасно е.
- Използват те. - Интересно, и той каза същото за теб.
Припомни ми кой от двама ви постоянно рискува живота ми.
Знам, че ми се сърдиш, но правиш грешка.
Да защитиш близките си, никога не е грешка.
Ако обикнеш някого, може и да го разбереш.
Роудс.
Възложи мисията на мен. Познавам най-добре организацията на Левек.
Прибери се, Сейди. И си стой вкъщи.
ПЪРВАТА ЧАСТ ОТ КОДА ДРУГИТЕ ТРИ СРЕЩУ ПЕТ МИЛИОНА
- Какво мислиш? - Какво мисля ли? Че е капан.
Изпробвай го.
Истински е.
Може да не е капан.
Или пък е много изкусен. Така или иначе, нямаме избор.
Шефе.
Господин Утами, радвам се да ви видя отново.
Когато приехте първата ми вноска, не споменахте, че нямате кода.
Скоро ще го имаме. Както обещах, "Ацтек" ще бъде ваш.
Мисля, че е мое.
Имате среща с Данъчния? Ще отидем заедно.
Ако носи кода, ще сключим сделката. Ако не, ще ви убия.
Господин Утами, при едно условие.
Каквото и да стане, Данъчния трябва да умре.
Така да бъде.
ВАШИНГТОН
Търнър, влизай и се дръж убедително. Излизаш след 20 минути.
Не си пипай яката, че тук все едно има гръмотевична буря.
Съжалявам, мразя костюми.
- Колко хора сте? - С мен са общо трима.
Какво искаш да кажеш? Само трима ли?
Няма да се справим с трима души.
ЦРУ не действа в САЩ. Трябва да сме "с лек багаж".
"С лек багаж"? Да не сте тръгнали на излет из Европа?
Нали сте ЦРУ? Какво изобщо значи "с лек багаж"?
Успокой се. Хората на Левек само трябва да те видят там.
Щом се появи, ще го арестуваме. Играй си ролята.
Помни, че вече не си фермер. Ти си Данъчния. Хайде, влизай.
Добре дошли.
- Маса за г-н Данъчния. - Насам, ако обичате.
Ще мине гладко, следим ситуацията. Няма да допуснем лошите до теб.
Само трима души.
Пристигнаха.
Видяхме мишената. Носи оръжието.
Пригответе се.
Джаксън, какво беше това?
- Коул. - Какво?
- Изчезвай оттам. - Да се махам ли? Добре.
Значи ще изпуснем Левек? Какво ще стане със семейството ми?
Оставам.
Тя ще дойде.
Сигурен съм.
Виж ти! Какво романтично местенце за първата ни среща.
Нося нещо специално, което да отворим.
Водя и придружител. Дано не възразяваш.
Извинявам се, но твоите придружители вече ги няма.
Така е по-интимно, нали?
Добре ли си, Данъчен?
Не ми се ще нещо да ни провали вечерта.
- Благодаря ти. - За какво?
Че ме отърва от придружителите.
Спести ми труда да ги убивам аз.
За мен бе удоволствие.
Но нещо не ти вярвам.
Не ми пука дали ми вярваш.
Възнамерявам да изляза оттук много богат и да изчезна.
Великият Данъчен предава родината си.
Не. Защо би го направил?
Когато ми каза, че си пропилявам живота, се замислих.
Тогава да не бавим твоето ново начало.
Кодът.
Първо парите.
И цената ми се удвои.
Преговорите приключиха.
Преговорите никога не приключват.
Това ми напомня за един случай.
Продавах ракети на търговец на оръжие
и той не спря да се пазари.
Накрая купи ракетите,
върна се след час и ми каза:
"Платих твърде скъпо. Искам по-ниска цена".
Отвърнах: "Не става, край на пазарлъка".
А той: "Върни ми парите. Вече не ти искам ракетите".
Казах му: "Не мога да си взема ракетите.
- Престояха цял час у теб". - Стига!
Веднага ми дай кода! Или и двамата ще умрете.
Много се ядосва.
У теб ли е кодът?
У теб ли е, или не? Ако не го носиш, и двамата ни чака много болка.
Приятелю?
Простете, че закъснях.
Радвам се, че дойде.
Какво да ти кажа? Започвам да те харесвам все повече.
- Какво е това? - Възможност да огледам всички играчи.
Господин Утами, тъй като вие плащате, ще говоря с вас.
Цената на кода е половината от хонорара на Левек.
Преведете го по тази сметка след отварянето на куфарчето.
- Значи ти си Данъчния. - И си прибирам данъка.
- В такъв случай, ти кой си? - Приятелят ми.
- Точно така. - Ако носите кода, приемам условията.
- Господин Утами... - Отворете го.
- Носиш ли кода? - Все още имам приятели в ЦРУ.
Чакай, не го отваряй.
Щом любимите ти хора са в опасност, правиш каквото трябва.
Воала. "Ацтек", както ви обещах.
Благодаря ви.
- Приятно е да се работи с вас. - Да, много благодаря.
Моята работа не е свършена, но с теб е свършено.
Защо смяташ, че ще ви пусна да си тръгнете живи?
Обявих награда за главата ти от десет милиона долара.
Не знам колко ловци на глави има тук, но определено знаят за теб.
ЛЕВЕК ДЕСЕТ МИЛИОНА
Знаеш ли кое е смешното? И аз като теб нямах парите до този момент,
но на наемниците не им трябваше да знаят това, а само къде си.
Хайде, Левек. Струваш много пари.
- Дай ми пистолета. - Оръжие!
Не мърдайте!
Мъртъв си, приятелю.
Кажи на хората си да не правят глупости.
И какъв е планът? Какво ще правим сега?
- Ти - нищо. Идваш с мен. - Как да не правя нищо и да дойда?
Как ще се измъкнеш оттук, глупако?
Ще ти дам двайсет милиона да гръмнеш нея. Още сега.
- Готов ли си? - За какво? Изобщо не съм готов.
Отдели ги от другите, аз ще заобиколя. Вземи стъкленицата. Действай!
Стълбите.
Къде тръгна?
Сейди? Аз съм твой съюзник.
- Джонас? - Толкова ми липсваше.
- Между нас нямаше да се получи. - Естествено. Губех твърде много крайници.
Не можех да продължа. Но поне виждам с едното око.
- Джонас, малко съм заета. - Знам. Виж, гадно е, че загубих окото си.
Но като ми откъснаха това тук, ми направиха голяма услуга.
Промениха живота ми. Сега съм стабилен и активен слушател.
И другото ми ухо!
Е, не ми трябваше. Продължавай в същия дух.
Чакай!
Изглежда яко, но не е честно.
Ти не си Данъчния. Кой си, по дяволите?
Нали я чу?
Аз съм гаджето й.
ХАРДУЕРНА ПОВРЕДА
Не!
- Трябва да ме измъкнеш. - Не, оставаш тук.
Дай ми оръжието.
- По дяволите. - Хайде, Данъчния, дай ми оръжието!
Засрами се!
Да пропиляваш такава дарба.
- Ако работехме заедно... - Няма какво да ми предложиш.
А какво искаш? Гадже ли? Колко банално.
Той не те познава. Не вижда истинската ти същност.
Коул?
Коул!
Издърпай ме там!
Страхотна си с тази рокля.
А ти трябва по-често да носиш костюм.
- За малко да се задуши в хладилник. - Не бях виновна аз, а той.
- Колко престоя в хладилника? - Ти ли беше?
Защо ще пъхам котарака в хладилник?
- Не нарочно. - Ясно е.
- Затворил си, без да го видиш. - Пак ли тази история!
- Той е виновен. - Да, пак тази.
Обиколка на Европа с влак. Звучи много романтично.
Трябват ми проучвания за книгата.
И какво ще прави Сейди, докато четеш мухлясали свитъци за земеделие?
Не ме мисли, имам дълъг списък с клиенти, които трябва да издиря.
- Ще ги пипнеш до един, миличка. - Знам го.
Да.
- Да си уредник, било много интересно. - Искам да съм на твое място.
Освен като спиш с брат ми, естествено.
- Какво? - Моля те!
На маса сме.
Ще се грижите ли за този мъник, докато ни няма?
Да, обожавам сукулентите.
- Трудно ли е да опазиш кактус? - Понякога доста трудно.
- Но си струва. - Определено.
За кактуса говорим, нали? Полива се веднъж месечно.
- Ясно, има подтекст. - Добре.
- Точно така. - Скрит смисъл.
Има нива.
- С майка ти имаме... - Няма такава история!
- Не е за кактус. - Със сигурност.
Но има боричкане. Казвал ли ти е, че в гимназията тренираше борба?
- Я си пий виното. - Добре.
ТРИ МЕСЕЦА ПО-КЪСНО
- Здрасти, мило, извинявай, че закъснях. - Готина кола.
Да не би ЦРУ да са ти оставили парите на Утами?
Ще ти се. Назаем е. Как мина срещата ти с професор Къркланд?
Много добре. Предостави ми страхотни данни.
Това е Раул. Търговец на оръжие, но ще оставя работата в колата.
Имаме среща.
Време за нас.
Само за нас.
Превод на субтитрите Живко Тодоров