Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Так, я знаю, що це важливо.
Я не планував цю подорож.
Розслабся, добре?
Вони в нас у кишені.
СТОП — ЗАЛІЗНИЧНИЙ ПЕРЕЇЗД
Господь — мій пастир.
Веде мене стежками правди
ради свого Імені. Твій жезл і Твій посох —
вони втішатимуть мене.
Не злякаюся я зла.
Ти готуєш переді мною трапезу в присутності ворогів моїх.
Це похорон мого тата, а я спізнююся.
Ніколи не порушувала правил дорожнього руху.
Заради душі мого тата, упокій його душі, допоможіть.
Гаразд, почекайте.
Я знаю маленьку хитрість, подивимось.
Ви щасливчик.
Потяг або проїхав, або сьогодні не їхатиме.
Ось так! Поїхали!
Поїхали.
Бачите, пане?
Потяг проїхав.
МОНІКА САВАЛА ДЕ АНДА ЧЕРВЕНЬ 1995-ГО
Мій тато казав,
що похорони були для нього страшенно нудними.
І я не знаю чому,
але він придумав, що я маю говорити.
І коли йому приходила якась ідея,
він не змінював свого рішення.
І ось вона я.
Попри все це, він був…
Придурок!
Не можеш прийти вчасно на похорон тата.
Це Мексика! Потяг проїхав, я не винний.
Мала, що з тобою?
Браття!
Ісус казав:
«Хто вдарить тебе в щоку, оберни до нього й другу».
Ґабо!
Лука, розділ 6 вірш 29.
Один, два, три!
Як вам таке?
Не очікували?
-Будь обережний, не впади. -Через тебе я розіб'юся!
-Так! -Пасуй!
Пасуй, Ґабі!
Фер! Ось ти й попався!
-Так! -Він твій!
Гол!
Це автоматично переміщує інфузомат.
Овва! Коли вона стала така розумна?
-Вітаю. -Дякую.
-Ми виграли, тату! -Молодці, чемпіони!
Ми виграли!
Браво!
Що тут?
-Добре? -Добре.
Це ексклюзивні фото.
Коли зроблять домашнє. Не відволікай.
Два лауреати нобелівської премії роблять домашнє.
Один, два, три!
Як вам таке? Не очікували?
Ні, я хочу той!
Гаразд. Віддай їй його.
Хороший хлопчик!
Скажи таткові.
Подобається?
Так.
Ми зробили це!
Так, кохана, ми зробили це.
МОНІКА САВАЛА ДЕ АНДА (1949-1995)
Гаразд, діти.
Тепер ми залишились утрьох. Треба рухатися далі.
Не можна сидіти під замком! Вимкніть це!
Фер, будь уважним!
Фер! Це було безглуздо! Щось таке вигадав.
-Зміни вираз обличчя, Фер! -Мені нудно.
Ти сам хотів сюди прийти.
А ти, мила?
Що ти робиш?
Ремонтую вихлопну трубу.
Так важко було поставити прах тата в урну?
Ми могли б зробити це й на вихідних.
Виходь.
Добре.
Ти встигла попрощатися?
Ґабо!
Та це клятий музей!
Музей середнього класу в Сан-Мігелі 80-х років.
Продавай квитки.
Зароби на цьому.
Ґабо?
Нізащо!
Це той самий холодильник?
-Потрібен новий. -Ти не зачинив дверей.
Розслабся!
Дідько!
Це дуже круто.
Я бачив твої маленькі лампочки, вони класні.
Досі продаєш їх?
Серйозно? Не відповіси мені?
Ґабо, це не моя провина.
Рейс затримали.
Аеропорти в Мексиці — лайно.
У Сингапурі, якщо не злетиш вчасно, пілота страчують.
«Не хвилюйся, брате.
Головне, що зараз ти тут».
«Хочеш пива?» «Так, дякую, сестро, будьмо».
Коли ти їдеш?
Завтра зранку.
Тому помирімося хоч на один вечір.
Можеш сердитися на мене завтра, добре?
Облиш, Ґабо.
Не називай мене Ґабо.
Гей.
-Я не бачив Бето на похороні. -Він не прийшов.
Та він прислав квіти.
Що з тостером, який я вам подарував?
Ти не подякувала, він був крутий.
Так.
Тостер прослужив довго, довше за мій шлюб.
Та він не був надійним.
Коли ламався, нагадував мені про тебе.
Клятий Бето.
Зрадив тобі з Алісією Планкарте.
Покидьок.
Так.
А ти?
Скільком жінкам ти зрадив останнім часом?
Коли? Я не мав часу!
Я завжди в офісі.
Мені знадобився місяць, щоб дізнатися, що у квартирі є балкон.
-Не будь засранцем. -Ні, я серйозно!
Мене до смерті виснажили.
У нас дуже важливий клієнт. Тож мені
треба повернутися якнайшвидше.
Як щодо тебе?
Досі в майстерні?
-Чому питаєш? Знаєш, що так. -Хтозна!
Може, ти вже робиш щось інше.
Це було важко, чи не так?
У результаті я страждала.
Дідько, комора.
Подивімось.
РОБОТ ІНФУЗОР
Поглянь на це!
НАСТІЛЬНИЙ ТЕНІС ПЕРШЕ МІСЦЕ
ЗАКІНЧУЄТЬСЯ ЮНАЦЬКИЙ ТУРНІР З НАСТІЛЬНОГО ТЕНІСУ
Ґабріело!
Ґабо! Підійди!
Заради Бога!
Що?
Сусіди будуть скаржитися.
Нехай скаржаться, ми горюємо. Тримай…
Ні, я не гратиму.
-Ми гратимемо. -Уже пізно.
Що? І що? Поб'ємося об заклад, щоб було цікавіше.
Ти завжди програєш зі своїми дурними спорами.
Закладаю свій годинник.
-Цей? -Так.
Він пластиковий, ти купив його на блошиному ринку.
Це лімітований випуск.
-Як давно ти не грала? -Відколи ти поїхав.
Справді?
Зіграймо.
Допоможи мені.
Готова?
Ти слабак!
Гей, почекай, я заіржавів.
Китайці не часто грають у це?
Сингапур — це не Китай, Боже.
Гаразд, приготуйся.
Перемагає той, хто першим набере 20 очок.
Погнали.
Готова?
Гаразд.
Уперед.
Ще текіли.
Ой, який рахунок?
Будьмо.
Ей, м'яч був у ауті!
Ну ж бо.
Сучий син.
Зараз я тобі покажу.
Ну ж бо.
Будьмо!
М'ячі закінчилися.
Не може бути.
Не може бути, Ґабо!
-Що ти там робиш? -Поглянь!
Пам'ятаєш це?
Не може бути. Подивімося.
Відкриймо це!
-Хочеш відкрити це? -Ну ж бо.
Ходімо.
-Відкривай. -Так.
Овва, поглянь!
Ти, мабуть, жартуєш.
-Правила. -Так.
«Правила».
«Правило перше:
Медіни поклялися вирушити в подорож,
коли їм виповниться 18 років».
Боже!
Дедлайн давно прострочений.
-Твій більш прострочений за мій. -Гей.
«Друге правило:
Подорож розпочнеться в історичному центрі Сан-Мігель-де-Альєнде
і вважатиметься завершеною,
коли учасники дістануться Акапулько і вперше помочаться в морі».
-Свиня! -Що?
Це був символічний акт.
Я хотіла у Веракрус, він ближче, але ти…
Гей, Акапулько круте місто.
Тільки через Луїсмі.
Так, через відео Луїсмі.
Бо… Я не знаю, усі мильні опери Мексики там знімають?
100 КМ/ГОД
Не може бути, Ґабо.
Коли ми це зробили?
Перед смертю мами.
Доволі професійно.
Бо це я зробила.
Облиш!
«Правило третє:
Під час подорожі
учасники повинні
по черзі робити те, чого хоче інший,
без винятків.
Перший хід робить наймолодший».
Так, це ти написала.
«Єдиний захід, у якому обидва учасники присягаються взяти участь —
поїдання в готелі всієї їжі з обслуговування номерів».
Ненажера. Звичайно!
Тато навіть не дозволив би нам відкрити мінібар.
Гей, вони беруть 90 песо за маленьку пляшечку води! Ні!
Так, це дорого.
«Четверте правило:
Ця подорож буде на мотоциклі».
Поглянь.
Мала, що сталося з мотоциклами?
АВТОМАЙСТЕРНЯ
Поглянь!
Ще антикваріат.
Так, не все в житті одноразове, малий.
Не може бути.
Не може, бляха, бути!
Я пам'ятаю, коли тато подарував їх нам.
Я хотів електротрек.
Так, він дав тобі не те, чого ти хотів, а те, що тобі було потрібне.
-Гей, вони досі працюють? -Звісно! Ще питаєш!
Безумовно ні!
Інакше хто я, так?
Зламаєш собі шию, якщо будеш робити дурні трюки.
Лежачий поліціянт!
Це здається таким…
Стривай!
Господи!
Ти божевільний.
Ґабо,
ти бачиш, де ми?
Історичний центр чудовий, та поїхали додому.
Ні. Наша подорож тільки починається.
Так, точно.
Гей, ти і я, до Акапулько.
-Ти п'яний. -Так, але це гарна ідея, хіба ні?
Ні!
Ти завтра їдеш, а в мене багато справ.
-Ми не можемо. -Ґабо!
Ми поклялися зробити це 20 років тому.
Саме так.
Ти не можеш просто забути ті 15 років,
повернутися і створити хаос.
Назви причину.
Не знаю, чи я вимкнула світло.
Ні, Ґабо, серйозно.
Назви причину залишитися.
Акапулько!
Поїхали!
Ну ж бо.
Дідько!
Фернандо!
-Усе гаразд? -Гей, що трапилося?
Що трапилося?
-Я просто очі закрив. -Не кажучи вже про те, що ти п'яний.
Ти цілий?
Гадаю так.
-Усе на місці? -Так.
КЕРЕТАРО
ГОТЕЛЬ HACIENDA JURICA BY BRISAS
-Доброго ранку, вітаю. -Доброго, ось.
-Звісно. -Дякую.
-Дозвольте. -Дякую.
Прошу.
-Ваша машина? -Так.
Хвилинку, ми припаркуємо.
Ти більше нічого не замовлятимеш?
-Здається, цього мало. -Я повинен стежити за тим, що я їм.
Що? Мій шлунок не звик до такого.
І це каже хлопець, який з'їдав дві пачки Cazares і Miguelito.
Це було давно.
Тепер у Сингапурі, я снідаю лише рибою та рисом.
-Боже! -Що?
Сингапур — восьма найздоровіша країна у світі.
Що тобі до того?
Ти як я, можеш їсти, що хочеш і не товстіти.
Маю робити дві години кардіо на день.
Як тобі вдається їсти все це й залишатися у формі?
Я як лобстер.
Усе моє м'ясо у хвості.
Але, чесно кажучи, вам, чоловікам, легше.
Коли нам, жінкам, виповнюється 35, то все обвисає.
-Я тебе благаю. -Діти подають сигнал.
Називають мене «пані».
Жодного «дівчина», навіть випадково.
Ти принижуєш себе…
Почекай.
Алло?
Вибач, що не подзвонив. Ні, прошу, не засмучуйся.
Так, я знаю, що це важливо.
Мій батько помер.
Скажи їм, щоб зачекали, дідько!
Вибач.
Так.
Гаразд, дай мені трохи часу, щоб розібратися з цим.
Алло?
Іди до біса!
Даруйте.
Усе гаразд?
Клієнт нервує, а придурки не можуть чекати.
Дідько.
Доїси це й ми повернемося до Сан-Мігелю.
Що?
А подорож?
Ґабріело, я не можу брати відпустку, коли заманеться.
Я їм потрібен.
Гей, це була твоя ідея.
Я був п'яний, ностальгія взяла верх.
Ґабо,
ми знайдемо час і поїдемо в подорож пізніше, добре?
Гаразд.
Через 15 років?
Ґабріело, будь практичною. У нас немає одягу,
я не взяв свої вітаміни…
Тоді я поїду сама.
-Що? -Не зроблю зараз — не зроблю ніколи.
Ні, послухай, Ґабо…
Гей, почекай!
Ґабріело!
Ґабріело, почекай.
Ти не можеш їхати сама.
-Не можу? -Ні.
Ти сам казав, мені нема чого робити в Сан-Мігелі.
Самій тобі їхати небезпечно.
Я тебе благаю!
Що?
Я знала, що ти спасуєш.
Ну…
Як казав тато: «Називай речі своїми іменами».
Це дурня.
А ти не змінюєшся.
Завжди лишаєш мене саму.
Ґабо.
Ґабо!
КЕРЕТАРО САН-ХУАН-ДЕЛЬ-РІО
ВЕРШИНА БЕРНАЛЬ
Гидота.
Чому туалети такі огидні?
У Сингапурі можна буквально їсти з підлоги туалету.
Навіщо їсти з підлоги в туалеті?
Ґабо, це прислів'я.
Гей,
у тебе дупа не болить?
Так, чувак, а моя дупа м'якіша.
Мені натерло.
Це нормально, спочатку натирає, потім пухир, потім мозоль.
Чудово.
Добре, куди зараз?
Я казав тобі тисячу разів:
«Перед виходом помочись, щоб ми не зупинялися».
Я не хотіла.
Та тепер хочеш. Поквапся.
Нам не дадуть медаль, якщо приїдемо першими.
Справа не в цьому, Марісоль. Діти безвідповідальні, дідько.
Заради всього святого, їм 11.
Гей, якщо затримаєтеся, ми поїдемо!
-Скільки можна мочитися… -Схожий на тата.
-Ми вимкнули світло? -Ти оплачуєш рахунки.
То що, куди їдемо?
Не знаю.
Як щодо ярмарку в Текіскіапані?
Ярмарку?
Ти могла обрати будь-що й обрала ярмарок?
Це ярмарок з сиром і вином.
Треба було почати з вина. Це все змінює.
Так, завжди хотіла поїхати, але не мала можливості.
Чому?
Не знаю, не мала часу.
Тоді поїхали.
Скористаємося Waze?
Що? Waze? Ні, його не існувало, коли ми були дітьми.
Крім того, цього немає в правилах.
Їдемо де очі понесуть і все. Нумо.
Добре.
-Готова? -Так?
Овва!
Я так чудово провела час
на ярмарку.
Увімкни Waze, можна спробувати.
НАЦІОНАЛЬНИЙ ЯРМАРОК СИРУ ТА ВИНА
Поглянь.
Покажи.
Я всякого накупила.
Показуй.
-Повний гігієнічний набір. -Чудово.
Светри Текіскіапан, якщо буде холодно.
А також футболки.
І ми це носитимемо? Не знайшла нічого кращого?
Я спитала, чи є у них щось
з нової колекції осінь-зима, сказали, що немає.
Дідько, шкода.
Треба берегти готівку. Картки тут не приймають.
Серйозно?
-Вітаю. -Вітаю.
-Ігристе вино Sala Vivé. -Звісно.
-Дякую, скільки коштує? -Триста.
Так.
Гей, я думав, що маю…
-Ви приймаєте кредитні картки? -Ні, не приймаємо.
-Вітаю. -Вітаю.
Я думав, що маю готівку, та…
Не хвилюйтеся.
Я пригощаю, якщо хочете.
Ні! Ви божевільна? Дякую, але ні.
Це може статися з кожним, хіба ні?
Добре, тоді давайте три пляшки. Ні, я жартую.
Це так дивно.
Я знаю, це дивно, але все гаразд. Це гроші мого брата.
Він працює у банку в Сингапурі.
-У банку? -Так.
-Добре, що банки платоспроможні. -Так!
Вважайте це актом повстання робітничого класу.
Це точно, добре.
Дуже добре.
-Дякую. -Прошу.
-Дякую вам і банку… -Сингапуру.
Сингапуру, точно.
Я перекажу їм, що ви вдячні.
-Пані заплатить. -Так.
Гаразд, даруйте. Дякую.
Бувайте.
Скільки з мене?
Її відкрили.
Що? Вони досі сердиті?
Навіть не писали мені. Мабуть, думають, що я в дорозі.
Зателефонуєш їм?
І що сказати?
«Я тут, насолоджуюсь сиром і вином із сестрою»?
Що ти робиш?
Нічого.
Не повертайся.
-Хто він? Знаєш його? -Ні. Припини дивитися в той бік!
-Такий очевидний, не дивись. -Чому дивишся на нього?
Він тобі подобається?
Він гарний.
-Не повертайся, не будь таким очевидним! -З ким це він?
-Він… -Я розуміюся на цьому.
-Гадаю, ти йому подобаєшся. -Облиш.
Останнім, з ким я спала, був Бето.
На дні народженні Маріаніти Вільяреал.
Серйозно?
Ти була з іншими хлопцями, окрім Бето, так?
Вибач, я не відповідатиму на це.
Ей, я хвилююся за тебе!
Минуло два роки з вашого розлучення. Чи три?
-Ти три роки не робила цього? -Я живу в Сан-Мігелі, Фернандо.
Фліртуєш, а наступного дня це в газетах. Не можна спати з першим-ліпшим хлопцем.
-Знаєш що? Ходімо. -Ні! Що з тобою?
-Надто очевидно. -Моя черга, робимо те, чого хочу я.
Ми не робитимемо цього.
Правила чіткі.
Правил треба дотримуватись.
-Інакше, хто ми? -Стривай.
Поквапся!
-Привіт. -Як справи?
Перепрошую.
Ми з сестрою не місцеві, шукаємо рекомендацій.
Так, вони родичі.
Так.
Моєму двоюрідному братові було цікаво.
-Двоюрідному братові? -Так.
-Хочете сісти? -Ми не завадимо?
Ні. Якщо хочете, сідайте тут, а я сяду ось тут.
-Справді? -Так.
Насправді це ти заплатив за цю пляшку.
-І банк Сингапуру. -Так.
-Проходь. -Дякую.
Боже!
Нічого.
Сестра купила б вам ще одну пляшку,
та ми бережемо готівку, так, Ґабо?
Так, це правда.
-Ґабо? -Ні, Ґабріела.
Ґабріела, Лало.
-Дуже приємно, Лало. -Взаємно.
Гаразд, я хочу…
-Час їсти. -Подивимося.
Неймовірно!
-Ось це? -Будьмо!
-Будьмо!
Будьмо.
Це наша пісня.
Ось так!
Ні, ти!
Ну ж бо, гайда танцювати!
Фернандо.
Найкраще я вмію купляти в інтернеті.
-Це чудово! -Купляти все.
Я…
У мене добре виходить фарбувати губи без дзеркала під час розмови.
-Це великий талант. -Молодець, сестро!
Я добре вмію
пити чужим коштом.
Лало, ми знаємо.
Великий талант.
Я добре вмію…
Кажи те, що спадає на думку.
Сплачувати податки!
Ні, Ґабо, ні.
Мої щорічні виплати феноменальні.
Моя сестра добре вміє зберігати речі, які будь-хто викинув би.
-Що? -Вона вміє винаходити речі.
З дитинства вигравала конкурси.
Ти мені допомагав. Пам'ятаєш, з велосипедами?
-Так. -Але не часто.
Так чудово, що ви ладнаєте.
Так, з нас була чудова команда.
Ми навіть були регіональними чемпіонами з настільного тенісу.
Перемогли в змаганнях з тепу.
Так. Що?
Що?
-Теп? -Так, теп, танці такі.
Це напрочуд популярно в Сан-Мігелі.
Ви жартуєте, так?
Добре.
Це правда.
Дивно, хіба ні?
Покажімо їм.
-Що? Ні, стривай. -Вибачте.
Я не пам'ятаю хореографію.
-Ні? -Ні.
Ми два роки тренувалися кожного дня.
Кришки для взуття. Маю на увазі кришки від пляшок.
-Буде весело. -Як воно?
Можеш допомогти? Вставляй це в підошву.
-Побачиш, як я літаю. -Не можу дочекатися.
Ось, у підошву…
-Глянь, вмістилося. -Ідеально.
Звучить чудово.
Ви знаєте «Я біжу, лечу, прискорююсь»?
-Зіграєте її? -Звісно.
-Чудово. -Вони танцюватимуть під неї.
Гаразд, приготуйтеся.
Ви побачите, як Медіни літають на сцені.
На що здатні кілька келихів! Овва!
Ходімо!
Глянь, у що ти мене вплутав, клятий карлик!
-Сто років цього не чув. -Це самогубство его.
Невже в мене нове серце?
Для тебе
Для мене, для двох
Я біжу, лечу, прискорююсь, щоб бути поряд
І почати гру
І запалити вогонь кохання
Я біжу, щоб бути поряд
Я біжу, лечу, прискорююсь, щоб бути поряд
І почати гру
І запалити вогонь кохання
Я біжу, щоб бути поряд
Браво!
Так!
Так соромно!
Я давно цим не займалась.
Так.
Я не очікувала цього.
Тому не робила епіляції.
Не знаю, який сюрприз тебе чекає.
Кажу це, щоб ти не був шокований.
Ти ідеальна.
-Справді? -Так.
Так.
Стривай.
Що таке?
Усе добре.
Я люблю
повільно.
Точно.
Повільно, так.
-Так. -Так.
Так.
Повільно.
Ти чула про тантричний секс?
-Не чула? -Ні.
Ні, стривай.
Ходи сюди.
Сідай.
Роздягнись.
Так.
То ти тут не живеш?
Ні, це будинок моїх дідуся і бабусі.
Та під час ярмарку ніхто окрім нас сюди не приходить.
Зрозуміло.
Тут гарно.
Затишно.
Так, тут дуже гарно.
Цей дім сповнений спогадів.
Так, я відчув те саме, коли приїхав до батьків.
«Са!»
Це мантра.
Для сексуальної стимуляції.
Боже!
І як це використовувати?
Цей кристал накопичив сексуальну енергію.
Я збирав її кілька місяців.
Гаразд, це цікаво.
Я не ханжа, але якщо ми будемо робити дивні речі…
Не знаю, принаймні я повинна знати
де це ставити.
Лягай.
Не продезінфікуєш її?
«Са!»
Відчуваєш вібрацію?
То тут батарейки.
Відчуваєш?
Не знаю, може, це займе трохи часу, але я зосереджуся і докладу всіх зусиль.
Фер, між нами нічого не буде.
Чому?
Ні, гадаю, я піду спати.
Ні! Почекай, стане краще.
Що?
Я не хотіла думати, як це буде.
Стримуй свій оргазм.
Стримуй.
Добре.
«Са!»
Я стримаю, не хвилюйся. Він не втече.
Чудово! «Са!»
Тобі сподобалося?
Це все?
Усе так похмуро без тебе
Моря омивають пляжі
Як пройшло?
Яка ніч!
Справді?
Чому вимкнув це?
Не люблю Хосе Хосе.
Але ти співав.
Хіба?
Ні.
Це була татова улюблена пісня.
Справді?
Не пам'ятаю.
Він умикав цю платівку майже щодня. Він співав цю пісню в душі.
Зрештою, його придуркуватість зійшла нанівець.
Присягаюся.
Рак покращив його особистість. Він навіть смішний став.
Одного дня з бідолашною тіткою Енрікетою таке сталося.
Вона сказала йому: «Франциско, не бійся, ти потрапиш у краще місце».
Знаєш, що він сказав?
«Будь-де краще, ніж тут з тобою, Енрікето».
Нормально сумувати через його смерть, так?
Ти знаєш, що він увесь час питав про тебе?
-Він так пишався. -Він би ніколи не пишався мною.
Я знаю, що з ним було складно.
Але він любив нас по-своєму.
Він не міг обійтися без мами.
І не мав уявлення, як нас виховати.
Та старої звички важко позбутися.
Спочатку я ненавиділа його фраз. Тепер я дуже сумую за ними.
Чому ти залишилась у Сан-Мігелі?
Я не могла залишити його.
Ні, я маю на увазі до того, як він захворів.
Причина та сама.
Батарея заряджена!
Даруй.
-Уже? -Так.
Стало дивовижно.
-Справді? -Так?
Тепер моя черга?
Так.
Мені сподобалося.
Це була найкраща ніч у нашому житті.
«Са!»
Дякую за все, так?
-Побачимось. -Побачимось.
-Дякую вам! -Нема за що.
-Було добре. -Бережіть себе.
Повертайтеся.
-Звісно. -Так.
Усе добре?
-Чудово, ти як? -Добре.
-Готова? -Поїхали!
-Закінчив? -Так.
Ледве встиг.
ТЕРМАЛЬНІ ВАННИ
Жодного повідомлення?
Серйозно?
А якби зі мною щось трапилося?
Спочатку хотіли, щоб повернувся, а тепер їм начхати на мене.
Минулої ночі було добре, так?
Це був досвід,
який точно ніколи не повториться.
У моєму житті.
Так, у хлопця були великі руки.
Так багато енергії.
Без подробиць.
Звісно.
Як усе пройшло з сестрою?
Чудово.
Вона чіплялася до мене,
та момент був невдалий.
А в неї не великі руки?
Ти божевільна, Ґабо.
Ні.
Зупинися.
Ні. Навіщо?
Будь ласка!
Що таке?
Гадаю, треба їх підвезти.
Це не Сингапур. Підбирати людей на дорозі небезпечно.
Так, а вони схожі на злочинців.
Ґабо, це діти.
Вони їдуть автостопом. А якщо з ними щось трапиться?
Вони йдуть.
-Думаєш, нас пограбують? -Ні.
-Сонце… -На вигляд хороші, розслабся.
-Вітаю. -Дякую.
Привіт. Куди прямуєте?
З друзями в Тласкалу.
Ми вас підкинемо.
-Тласкала нам не по дорозі. -Ти хотіла до термальних ванн.
-Ти хотів. -Так, але тепер моя черга.
Тож змирись із цим.
Ми з радістю підкинемо вас.
-Упевнені? -Так, звісно.
Добре, дякуємо.
Ми хочемо побачити ваші посвідчення.
Так, звісно.
-Боже! -Дякую.
-Вибачте, для нашої безпеки. -Усе добре.
Я рада…
Ми зробимо фото ваших посвідчень і надішлемо друзям.
-І селфі, гаразд? -Добре, на пам'ять.
-Як ви? Привіт. -Як справи?
Вітаю!
-Вітаю, як ти? -Бро.
Друзі!
Привіт, ласкаво просимо.
Дякую.
Вітаю, як ви?
Можна торкнутися?
Так, сестро.
Привіт!
Навіщо тут коза?
Вона частина сім'ї.
-Зрозуміло, ви не їсте її. -Ні, звісно ні.
То що це все таке?
Ми всі тут, щоб отримати колективний досвід.
Добре.
Ми ділимо з природою той самий час і той самий простір.
З собою.
Повертаємося до витоків.
Усі разом, як громада.
Зрозуміло, це секта.
Що?
-Ні. -Ні.
Це духовний досвід.
Ми віримо, що ми всі пов'язані.
Що наші душі прийшли в цей світ, щоб знайти одна одну.
Щоб створити своєрідну сім'ю.
-Що? -Ваші руки.
Як ви.
Вас пов'язує щось більше, ніж кров.
Саме так.
Ваші душі вибрали
це місце й цю мить, бо вони хотіли бути разом.
Зрозуміло.
Саме так сказали б представники секти.
Не слухайте його.
Я був схожий на вас у вашому віці. Коли я ще був дитиною.
Але коли потрібно платити за рахунками, усе змінюється, так?
Я не хочу жити, щоб працювати.
Я хочу більшого.
І ти теж хочеш більшого.
Інакше ти б не був тут, подорожуючи на своєму старому мотоциклі,
одягнений так дивно у свої 50.
Ні, чекай, мені 40.
Перестань!
Вік у твоїй душі. Вибач.
Ні, чекай, я тут не заради себе.
-Ні? -Я тут заради сестри.
Що? Це була твоя ідея.
Тобі були потрібні зміни.
У мене все було добре.
Облиш, у тебе не все добре.
Можна дещо спитати?
Ти самотня чи маєш дітей, сім'ю?
Ну, я намагалася завести дітей.
Досить довго.
Я відвідувала лікарів, витратила купу грошей,
але зрештою мені сказали,
що я не можу мати дітей.
Я не знав.
Це не те, про що пишуть у груповому чаті.
Але все добре.
Бо якщо розлучення — це жахливо, уявіть собі це з дітьми.
Це було жахливо, і крапка.
Бачите?
Може, тому ми повинні були зустрітися.
Щоб ви сказали це одне одному.
У житті на все є своя причина.
Завжди, для всього.
Хтось хоче десерт?
-Так! -Так, дякую!
-Смакота! -Те що треба.
Я візьму дві.
Ще одну. Дякую.
-Смачно. -Боже!
-Що це? -Не знаю, але це смачно.
Дідько, обережно, у вас гриби.
Скільки ви з'їли?
Привіт, красуне.
Я відчуваю, що між нами космічний зв'язок.
Так.
Дякую за цю пропозицію.
Нікому ще не було так погано.
Ні.
Гей.
Дякую.
Дякую, що привів мене сюди…
і що був поряд.
Хоча, чесно кажучи, було б чудово,
якби ти вчасно прибув на похорон.
А не просто прислав кляті гроші.
У мене є син.
Що?
Ой, вирвалось.
Як це? Син?
У мене є син.
У мене є племінник?
Оце так!
У мене є племінник? Серйозно?
У мене є племінник.
Неймовірно.
Вимкніть світло, браття!
Що це?
Світлячки.
Фернандо?
Фернандо.
Фернандо, усе гаразд?
-Га? -Що трапилося?
Усе добре?
Здається, я поцілував цапа.
Ти теж бачила світлячків, так?
Ти сказав мені, що маєш сина.
Справді?
Гриби таки вставили.
У тебе немає сина, так?
Ти б сказав мені.
Та якщо він таки є, то все добре.
-Справді? -Ну, це твоє життя, чи не так?
-Відколи ти така відкрита й розуміюча? -Відколи я знаю, що в тебе є син.
Ні.
А якби мав?
Клятий Фернандо!
Що?
Гей…
Я знала! Я так і знала!
-Уночі ти сприйняла це краще. -Я була під кайфом!
Я не говоритиму про це голодний.
-Ходімо снідати. -Тобі немає виправдання.
Я хочу їсти.
-Не можу говорити з порожнім шлунком. -Як ти можеш казати таке?
Припини супитися.
Вибач, не можу, я досі переварюю це.
Ей, що тут переварювати?
У мене була дівчина, ми переспали, вона завагітніла.
Вона хотіла народжувати, а я — закінчити магістратуру в Лондоні.
Так воно й сталося. Вона народила, а я поїхав.
Це ще одна історія «Жінка, випадки з реального життя».
І це все.
Наче нічого й не сталося.
Просто проговорився.
Я знав, що ти будеш сваритися.
Тому й не казав тобі.
А чого ти очікувала?
Я був дурним підлітком. Я не був готовий стати татом.
Скільки йому?
П'ятнадцять.
Як його звати?
Рікардо.
Ім'я обрала його мати.
Мені подобається.
А він знає про мене, бабусю й дідуся, і все таке?
Не знаю.
Ми ніколи не розмовляли.
Ми з його мамою домовилися, якщо мене не буде в його житті,
я не маю з ним зв'язуватися.
А де він живе?
У Мехіко, з мамою.
-Ідеально. -Що?
Нам по дорозі.
-Побачмося з ним. -Божевілля.
Він — єдина сім'я, яка в нас залишилася.
Зараз моя черга. Я обираю, ти робиш те, що я кажу.
-Ні, чекай… -Що б я не казала, без винятків!
Правила є правила, інакше хто ми?
НЕСАУАЛЬКОЙОТЛЬ
ТЛАСКАЛА
Ти теж це бачиш?
Так.
Зупиніться.
Вони, напевно, захочуть чогось.
Дозволь мені подбати про це, прошу. Мовчи.
Чому?
У тебе проблеми з владою, ти знаєш.
Облиш!
Поглянь на них.
У Сингапурі всі поліцаї такі, як у фільмах Брюса Лі.
-Мовчи. -Глянь на них!
Привіт, блондинко.
Як ви, офіцери? Усе добре?
Доброго ранку.
-Звідки ви? -Сан-Мігель, їдемо до Мехіко.
І їдете без шолома, блондинко.
Так, ми знаємо. У нас була надзвичайна ситуація.
Треба було швидко їхати. Як бачите, він ледве встиг одягнутись,
А про шолом взагалі мовчу.
Шоломи рятують життя, пані.
Я знаю, та в нас сімейна трагедія.
Наш тато помер.
Що з ним трапилося?
Рак.
Це відстій, він і мою бабусю забрав.
Мені шкода.
-Дякую. -Тварюка нікого не шкодує.
Нікого.
-Це не виправдовує відсутність шолома. -Знаю, вибачте. Більше не повториться.
Присягаюся, офіцере.
Ну, добре.
Скільки вам заплатити?
Облиште.
Хабар вирішує все в цьому маленькому місті. Що?
Тласкала — не маленьке місто.
У вільному й суверенному штаті Тласкала
шоломи є обов'язковими.
Так, ми знаємо.
Так уже сталося, то що нам робити в такому випадку?
ШТАТ МЕХІКО ЗАКІНЧУЄТЬСЯ ТУТ ТЛАСКАЛА ПОЧИНАЄТЬСЯ ТУТ
Він одягнений, як стриптизер.
-Я змушу його стрибати. -Так.
Припиніть! Пішли ви!
Припиніть!
Стривай!
Іди геть, клята блондинка!
Нікчема!
Хай живе Тласкала, йолопи!
Та пішли ви!
А цей готель крутий.
Правда? Тут класно.
У мене синці на ногах.
Серйозно?
Спина болить.
Заходь!
Овва!
Зачинити двері?
Ми нікого не чекаємо. Зачини, будь ласка.
Що за поспіх? Ти витягнув мене з душу.
Ну, я багато думав про дещо і хочу поговорити.
Овва! У тебе є вітальня і все таке?
Так, у тебе немає?
Ні!
Дивно, ми заплатили однаково.
-Це жахлива ідея. -Чесно кажучи, так.
Розкидатися грошима в готельному номері — дурня.
-Ні, я не про це. -Що?
Я про зустріч з сином.
Гадаю, як казала та дівчина, усе трапляється не просто так.
Дощ, поліцаї. Мабуть, Всесвіт не хоче, щоб ми приходили.
Не кажи мені, що ти не хочеш зустрітися з ним.
Справа не в цьому.
Гадаю, що вже запізно.
Гадаю, він не хоче бачити свого придурка-батька.
Гей!
Не такий ти й придурок.
Якщо порівнювати із серійним убивцею, то я крутий.
Ти хочеш, щоб люди думали, що ти злий,
бо ти добряк.
Але подивись на себе, ти тут.
-Міг би бути в Сингапурі, та ти зі мною. -Ні.
Що?
Я знаю, що ти намагаєшся зробити.
Хочеш переконати мене побачити сина.
-Вибач, але ні. -Куди ти?
-Куди завгодно! -Ні.
-Відпусти! -Ти нікуди не йдеш!
Це мій син! Моя справа, якщо я не хочу його бачити.
-Ти хочеш його побачити! -Це зачіпає тебе.
Бо ти не можеш мати дітей…
Вибач.
Вибач, я не хотів.
Дідько, Ґабо!
Я вкусив себе.
Ти маєш рацію, ти придурок.
Хочу вірити, що ні, та ти завжди розчаровуєш.
Ґабо, вибач.
Ти не шкодуєш, що покинув його?
Я шкодую.
Я шкодую, що покинув його,
покинув тебе, покинув тата.
Це те, чого я ще не переборов.
Якщо ти збираєшся дорікати мені, мені потрібна текіла.
Що ти збираєшся робити?
-Двісті песо. -Шахраї.
Так.
Обслуговування номерів?
Правило номер три.
Останній шматок, інакше, хто ми?
-Скуштуй крем-брюле. -Дай мені.
Я не можу дихати.
Я піду до себе блювати.
Добраніч.
Бувай.
Дай мені.
Гей.
Цей піджак це занадто? Який я маю вигляд?
Дай гляну.
Усе добре.
Як крутий дорослий.
Треба було купити ще щось. Ну бо тенісні туфлі?
Я купила ще джинси. Усе було так дорого.
Якби я затрималась, ти б спасував.
Ні.
Можна дещо спитати?
Тільки якщо питання не дурне.
Є щось, про що ти шкодуєш?
Це дурне питання.
Я виконав свою частину вночі. Тепер твоя черга.
Коли бачу, як ти живеш,
то відчуваю,
що, можливо, одного дня я могла б бути такою, як ти.
Звісно, ти могла б бути мною.
Я взагалі думав, що ти працюватимеш у НАСА чи ще десь.
Звісно. Утраченого не повернеш.
Що це, у біса, таке?
Тобто…
Віриш, мій паспорт дійсний?
Подовжую термін, та не користуюсь.
Це дає мені надію, що колись я подорожуватиму.
-Хочеш? -Ні.
Звідки знаєш, що вони тут живуть?
Тут вона жила з мамою. Вони не переїжджали.
-Звідки знаєш, що вони не переїжджали? -Соціальні мережі.
То ти слідкував за ними?
-Це вони? -Так.
Передавай їм привіт.
Так, звісно.
Їж.
Іноді буває, що о восьмій вечора ти ще не їв.
Люблю тебе.
-Добре, що він схожий на маму. -Ми побачили його, ходімо.
Рахунок, пані.
Ґабо, чекай. Що ти робиш? Чекай! Я залишу гроші тут, пані.
Стривай!
Тихіше, замовкни. Мовчи.
-Просто йди спокійно. -Що ти робиш? Чекай.
Просто ходімо.
Вітаю, пані Лурдес, як ви? Гарного дня.
Там гніздо, так? Пташка.
Ти поганий сталкер.
Він здається дурним.
Чому ти так кажеш?
Дай йому шанс.
-А якщо він схожий на маму? -Облиш.
Ми стежимо за ним, а він досі не зрозумів.
Три, два, один, стоп!
-Пасуй мені! -Пасуй.
Забери в нього м'яч!
-Гол! -Ось так!
Будьте напоготові!
Бий!
Він добре грає.
Добре, як Уго Санчес з «Реал Мадрид».
Овва!
Гол!
Бачиш?
Він кращий за тебе.
М'яч!
Гей, м'яч!
Можете кинути.
Пасуй мені.
То як?
-Можна з вами? -Серйозно?
-Стривай. -Вам потрібен досвід.
-Ей, Ґабо. -Ну ж бо.
Ґабо. Ой, ні, зачекай. Нас лише троє.
Це правда, ви нас розчавите.
Точно, я гратиму з тобою.
Тоді добре.
-Ну ж бо. -Уперед.
Пресуй його.
-Ну ж бо, Ґабо! -Сюди, Ґабо!
Гол!
Ти неймовірна.
Звісно, вона чудова.
У школі вона соромила хлопців.
Ґабо!
Пресуй його!
Сюди, малий!
Так.
-Бий! -Ґабо!
Гол!
Дідько.
Було класно, так?
Ти дуже добре граєш.
Дякую.
Ні, прошу!
Гляньте на це. Хіба вони не солоденькі?
Вони тут відомі.
-Серйозно? -Так.
Вони одружені 50 років.
Потім він захворів на Альцгеймера. А вона піклується про нього.
Було важко, його помістили в будинок для літніх людей.
Вона теж захворіла на Альцгеймера.
Її відправили туди ж, куди і його.
Та вони не пам'ятали одне одного.
І найкраща частина.
Кожен день, коли вони зустрічаються, це ніби вперше.
Кожного дня вони закохуються знову.
Ти жартуєш.
Це правда!
-Як у фільмах? -Навіщо мені брехати?
Серйозно?
-Я знав. Бачиш? -Та було б круто, якби це було правдою.
Ну, ми йдемо, тож…
Молодець.
-Бувай. -Бувай.
-Молодець.
Ти теж.
Тест на батьківство не потрібен, так?
Цей малий крутий.
Нін схожий на тебе.
Ну, він симпатичніший.
І приємніший.
І вищий.
Ти з ним поговорила. Сподіваюся, щаслива.
Важко буде сказати йому, що ти його батько.
Ми можемо піти класичним шляхом…
«Рікардо,
я твій батько».
Я йому не скажу.
Що? Ми побачились.
З ним усе добре, він щасливий. Він може жити далі, я також.
То ми дарма це все робили?
Без мене йому краще.
Фер,
я бачила, як ти сяяв.
Ніколи не бачила тебе таким щасливим. Не кажи, що ти нічого не зробиш.
Хоча, добре,
це не дивно.
-Ні, це не дивно. -Ну…
Ну…
Завжди втікаєш від відповідальності.
Ти справді щось.
Нормально шкодувати про щось, але треба й виправити помилки, боягузе.
Стривай. Це ти боягузка.
Ти кажеш, що я тебе покинув. Я визнаю. Я зробив це.
Я не єдина причина, через яку ти залишилася в Сан-Мігелі, як і тато.
Не перекручуй усе.
Я не перекручую. Завжди використовуєш нас як виправдання.
Ти боїшся щось змінити та все зіпсувати.
Ось тобі новина: коли ця подорож закінчиться,
ти повернешся до свого старого нудного життя.
Так. Добре, чудово.
Так, це я придумую виправдання.
Чудово. А ти?
Що?
Що ти робиш?
Ти поводишся відчужено: «Так, мені на всіх начхати».
Коли насправді в тебе погане життя.
На роботі всім байдуже на тебе. Маєш балкон, яким не користуєшся.
Принаймні це мій балкон.
Я завжди думала, що ви з татом схожі.
-Але ти справжній сучий син. -Ти божевільна, Ґабо.
Мовчазне благословення, до біса це все.
-Я пішла. -Звісно.
Ти такий тягар.
Сонце, ключі.
Алло?
-Привіт, Даніело. -Хто це?
Фер.
Фернандо Медіна.
Як ти?
Не хочу здатися грубою, та я вечеряю з друзями.
Можу подзвонити пізніше?
Так, вибач.
Алло?
Я збрехала, я зараз сама.
Я не хотіла розмовляти.
Зрозуміло.
Так, я так і думав.
Ти в Сингапурі?
Так, я тут.
Яка там година?
Тут десь…
Ні, вибач.
Я не хочу тобі брехати.
Я тут, у Мехіко.
Так, я знаю.
Я тебе бачу.
Що ти тут робиш?
Мій тато помер.
Мені шкода.
Я хотів знати, як у вас справи. Маєш гарний вигляд.
А ти не дуже.
Гей…
-Захистила докторську дисертацію? Давно.
А Рікардо?
Що ти хочеш знати?
Йому щось потрібно?
Як справи в школі?
Ти робила йому щеплення?
Я хвилююся.
Знаєш, для вакцин використовують нанотехнології, тож…
Чого ти хочеш, Фернандо?
Я не знаю.
Відколи помер мій батько, я не можу перестати думати про Рікардо.
Думаю, тебе мучать докори сумління.
Хочеш поговорити з ним, щоб відчути полегшення.
Потім повернешся до Сингапуру й знову про нього забудеш.
Якщо хочеш побачити його, це має бути по-справжньому.
Зможеш зробити це?
Бувай, Фернандо.
ВІТАЄМО В МОРЕЛОСІ
АКАПУЛЬКО МЕХІКО
Дякую.
МЕХІКО КУЕРНАВАКА
Ґабо!
Іди до біса!
Що?
-Я сказала: «Іди до біса»! -Я не чую, говори голосніше!
Іди до біса.
Облиш, вибач.
Облиш.
Я тебе люблю!
Поглянемо.
Зчеплення послабшало.
-Саме так. -Погляньмо.
Тобі не потрібна допомога, брате?
Ні.
Ти мав рацію.
Так, я знаю.
Щодо чого саме?
Я боягузка.
Ні, стривай, не слухай мене.
Так, я серйозно.
Я сиділа в Сан-Мігелі, бо це зона комфорту.
Ґабо, ти сміливіша за мене.
Ми тут лише завдяки тобі. Я хотів повернутися.
Слухай.
За цей тиждень подорожі
у нас були: бійки, поліцаї, племінник.
Був навіть тантричний секс!
-Що? -Нічого.
Я робила те, чого б ніколи не зробила.
Добре, так. Що таке тантричний секс?
Ти надихнув мене зробити щось нове.
Добре.
-Повернемося до тантричного сексу? -Я намагаюся сказати тобі щось приємне.
Ти мені теж потрібна.
Без тебе
я придурок.
Чесно кажучи, так і є.
Може, та дівчина мала рацію.
Наші душі пов'язані та шукають одна одну у важкі часи.
Я вже бачу тебе в тій секті.
-Хочеш зіграти? -Я пас.
Ні. Ходімо.
-Ходімо, кинь ложку. -Дякую.
-Можна зіграти проти вас? -Ні.
Як шкода! Повертайся і їж.
-Нумо. -Б'ємося об заклад. Зробимо це цікавішим.
-П'ятсот? -Гадаєш, це цікаво?
Я знаю, мій годинник.
Дідько, це з блошиного ринку.
Аж ніяк! Це лімітована…
Знаю, мотоцикли.
-Якщо виграєте — вони ваші. -Ні. Що? Чекай.
-Ти збожеволів? -Ті?
Так.
-Це мотлох. -Це не мотлох. Що з вами?
Це Carabelas з 80-х.
Це класика.
Оригінальні деталі, нові гальма. Я встановила їх сам.
Ось, вони чогось варті.
-Вам нічого втрачати. -Ні.
Ні?
-Угода? -Угода.
-Добре. -Гаразд, домовились. Зробімо це.
-Ходімо. -Вибач, це була дурість.
Ей, ми почали подорож як гру, і закінчимо її грою.
Гарний символізм, але ні.
Не мотоцикли.
Ей, не хвилюйся. Я б ніколи не наражав їх на небезпеку.
Дивися, він здається старим.
А малий, ну…
Вони не переможуть.
Упевнений?
Так! Я спостерігав за ними, вони не такі вмілі.
Ми їх розчавимо. Іди.
-Добре. -Готові?
Граємо до одинадцяти.
-Добре. -Так.
-Так! Чудово! -Це було добре!
Один–нуль.
-Дідько, ти заважаєш! -Два–нуль.
-Так! -Добре.
-Розчавимо їх? -Ти не намагаєшся.
Я щойно поїла!
Тоді відригни.
Гаразд, досить.
Так.
-Гей, пані, грати будете? -Так.
-Ми чекаємо, пане. -Ну ж бо.
Гол!
Час мінятися.
Ось так!
Це було чудово!
Ну ж бо!
Ось так!
Молодець!
-Десять–десять, вирішальне очко. -Зосередься!
-Добре. -Тату.
Дозволь я подам.
Добре.
Не зіпсуй усього.
Так, пане.
Твоя черга.
Ну ж бо!
-Молодець! -Ми виграли!
-Ми перемогли їх! -Ми виграли!
-Ось так! -Так!
Молодець!
Що смішного?
Нічого.
-Давай. -Що?
Ключі.
Ні, зачекайте. Можемо це обговорити?
-Що обговорити, придурку? Ключі! -Ні, вибачте, не треба бути агресивним.
-Відвали. -Не втручайся, божевільна.
-Усе добре? -Ні.
-Дуже боляче? -Нанеси трохи мила.
Мило.
Тут?
Думаєш, він зламаний?
Не знаю.
Бачиш? Ти такий придурок.
-Дав їм перемогти. -Ти теж.
Маєш рацію.
Тато подарував нам мотоцикли, бо знав, що вони колись нам знадобляться.
Що робитимемо?
Дублікат.
Ходімо.
Ходімо! Поквапся!
Ну ж бо! Хутко!
Біжи!
Та коли я побачив його…
Дідько.
Ми перемогли чесно й справедливо.
-Ти думав, я її вдарю? -Ти б не зробив цього.
-Не заводиться. -Що?
-Не заводиться. -Не заводиться? А мій?
Мотоцикли!
Дідько!
Стрибай!
Стривай!
Їдь!
Ловіть їх!
Дідько, мій мотоцикл.
Гей!
Ей!
АКАПУЛЬКО
Акапулько!
-Ніколи не пізно! Ніколи! -Ласкаво прошу, сестро.
-Ми зробили це! -Ми зробили це!
Добре, позуй.
Стривай.
Готова?
ПОВЕРТАЙСЯ ЯКОМОГА ШВИДШЕ!
Ми це зробили!
Так приємно.
Добре тобі?
Ага.
Відчуваєш щось тепле?
Ти помочилась?
-Правила є правила, їх слід виконувати. -Добре.
Ні! Не будь огидним! Ні!
Течія йде в цьому напрямку.
Інакше, хто ми?
Що трапилося?
Ми приїхали.
-Ми вдома? -Так.
Стривай.
-Місію виконано. -Ми зробили це.
Усе добре?
Ти викрутив мій палець.
Що?
Я дурепа! Я казала, що залишила світло ввімкненим.
Ну…
Дякую.
Дивися.
Щоб ти не забула цю подорож.
Я збережу футболку, щоб не забути.
-Я люблю тебе, карлику. -І я тебе люблю.
Я сумуватиму.
І я сильно сумуватиму.
Бережи себе.
Шановні пасажири,
нагадуємо вам про необхідність завжди тримати особисті речі на видноті.
Якщо ви виявите підозрілий багаж,
повідомте про це…
Доброго ранку. Куди прямуєте?
Усюди.
Фер?
Привіт, Рікардо.
ПРИСВЯЧУЄТЬСЯ ЕКТОРУ СУАРЕСУ (1954-2020)
З ТВАРИНАМИ У ФІЛЬМІ НЕ ПОВОДИЛИСЬ ЖОРСТОКО
ВОНИ ПЕРЕБУВАЛИ ПІД НАГЛЯДОМ СВОЇХ КУРАТОРІВ
Переклад субтитрів: Соломія Сорокотяга