Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗАРЯДКА ЗАСІДАННЯ ПРАВЛІННЯ
БУДМАЙДАНЧИК, МАДРИД КРЕСЛЕННЯ
ІНВЕСТОРИ ДІЛОВА ВЕЧЕРЯ
Вітаємо вас у новому випуску нашої програми.
Сьогодні нам пощастить поспілкуватися
з головним героєм нашої історії.
Нова зірка архітектури -
-Сальвадор Камподоніко. Вітаємо. -Дякую за запрошення.
Ти вже не перспектива, а невід'ємна частина іспанської архітектури.
За якихось пів року ти реконструював 24 готелі.
Як це можливо?
Спав мало й планував багато.
Розкажи про свою щоденну рутину.
Щодня о п'ятій ранку встаю на зарядку.
До шостої вже їду в офіс. Люблю дотримуватися графіка.
Я трохи маніакальний у цьому.
Завтра треба буде вийти о 5:55 замість 6:00.
Може, тому ти й досі самотній?
Отакий от я.
Ще не знайшов жінку, яка б змирилася з моїм графіком роботи.
Твої чудові реконструкції нагороджено призами.
Ти спадкоємець компанії-мультимільйонера,
яка й далі постійно росте.
Ходять чутки, що ти керуватимеш будівництвом нового готелю «Камподоніко» -
першого, що буде зведений за межами Іспанії,
і який стане семизірковим.
Чи правдиві ці чутки?
Не заперечу: я б з радістю, але це залежить не від мене.
Але я можу запевнити: якщо будуватиму його я, це буде наступне диво світу.
Прагнеш завоювати світ?
Навіть небо - не межа.
Будь ласка, оплески.
ГОТЕЛІ «КАМПОДОНІКО»
Дякую за довіру, тату.
Довіра не безплатна. Не підведи мене, добре?
СКОРО У ТЕБЕ РЕЙС
УСЕ ГОТОВЕ ДЛЯ ПОДОРОЖІ ПЕРЕВІР МАРШРУТ
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
КУСКО, ПЕРУ 3339 МЕТРІВ НАД РІВНЕМ МОРЯ
«Ключі лежать за дошкою».
Дивися, тату. Це вид з тих фотографій, які нам надіслали.
Але, очевидно, якщо ти тут особисто - вид набагато кращий.
Це ідеальне місце, щоб збудувати наше диво.
Отам - «Пласа-де-Армас» міста Куско.
І готель заповнить увесь цей простір. Тобі сподобається…
Сподівюся.
Дякую всім вам, що прийшли.
Цей день точно стане поворотним моментом у нашому житті.
І, перш за все, у туризмі Куско.
За успіх усіх нас.
-Будьмо! -Будьмо.
Ні!
ХОСТЕЛ «ТУПАНАНЧИСКАМА»
Я шукаю тебе
Бо мої губи сумують за твоїм полум'яним цілунком
Я кличу тебе
І в сумних тих словах голос мій став благання зажуреним трунком
Я без тебе не можу
Бо якщо не бачу тебе я, життя моє сенсу не має
І блукають по світу
Мої загублені кроки
Шукаючи шляху туди
Твоє де серденько витає
Змилуйсь наді мною
Якщо маєш серце під грудей стіною
Послухай, як в нім б'ється
Голос мого болю
Але вернися
Заповнить порожнечу, залишену тобою
Вернися
Навіть якщо й для того, щоб розпрощатися зі мною
Не дай мені померти
Не попрощавшись з тобою
А тепер час розважатися!
Ну ж бо!
Гарно потряси!
Отак!
Це ти мене запросив?
-Що? -Зустрітися, у тіндері.
Ні, у мене немає тіндера. Я лише приїхав…
-Ви знаєте ту білявку, що співала? -Звісно, та вона мені як дочка.
Для чого це?
За легендою, якщо жінці подобається чоловік, вона дає йому запалити бібулку.
-Бібул…? -Бібул… Папірчик.
-Запали його! -Папірчик. Дай на хвильку.
Ось, так краще. Правда?
Але обережніше, вона моя племінниця, кавалере.
Це мені.
Іди туди.
-Дякую. -Прошу.
Ну ж бо. Пританцьовуй.
Підпалиш?
Але ти обпечешся.
Та ти й запалити не можеш!
Браво!
Мої ж ви подружечки!
Я сумуватиму за вами!
Ти була в нас так мало.
То ми премося, щоб побачити тебе? Ні, тепер твоя черга.
Обережно з бажаннями, здійсняться, сестричко.
Добре, друзі.
Сподіваюся, ви будете такі ж щедрі з капелюхом, як і на оплески.
Бо музика наповнює душу, але не шлунок.
Тож, будь ласка, наповнюйте капелюх. Ясненько?
Гроші! Один долар!
Один долар, друже! Долар!
Аріано, принеси фарбу.
Сьогодні будемо малювати під місячним світлом.
Гей!
Покажіть грошенята!
Ну, покажіть грошенята, гринго!
Ну ж бо!
Не говори зі мною іншою мовою, дурбелику. Наповнюй капелюх!
Вибач. Я…
Не побачила тебе, пробач.
Пробач!
Знаєш, скільки коштує це пальто?
Серйозно?
Більше, ніж мало б.
Якраз рівно. Це моє щасливе пальто.
Не схоже, що нам пощастило.
Вибач, не помітила.
Тобі щось потрібно?
Ні. Ну, так.
Хотів сказати, що ти чудово співала й танцювала.
-Мені дуже сподобався кахон для фламенко. -Ага, «для фламенко».
Кахон - це перуанський інструмент.
Річ у тім, що коли сюди прибули твої земляки,
побачили його й забрали.
Разом з усім іншим.
Але він народився тут. Власне, в Іці.
Вік живи - вік учись!
Ти тут працюєш?
Поки що.
Ти ж не залишишся тут?
Ніби не готувала тобі президентський номер.
-Ні, я в сусідньому домі. Я Сальвадор… -Камподоніко.
Ось чому ти мені когось нагадував. Думала, ти мій кавалер з тіндера, але ні.
Ти мій клієнт на «Ейрбіенбі».
То це ви!
Так, це я.
Лічі Кампос, адміністраторка закладу.
Власниця й господарка землі під нашими ногами.
Тобі все сподобалося? Будинок, ключі?
Так, знайшов їх. Але вони зламалися в замку.
Я заміню їх вранці, але нині мені треба якогось ліжка.
Я б запропонувала тобі своє, але там трохи стерті пружини.
Думаю, не витримає.
Отож…
Ти займешся? Стався до нього, як до справжнього принца.
Він заплатив купу грошей наперед.
Залишу вас. Он мій кавалер з тіндера.
-Радий знайомству. -Суперрада.
-Чао. -Чао, тітонько.
Можу віднести твою куртку завтра в пральню.
Може, урятують її.
Ні, не хвилюйся. У мене є ще куртки. Ой, пальта.
Що мені справді потрібно, то це ліжко.
Приватна чи спільна кімната?
Залежить, з ким її ділити.
Це кечуа, так?
Ти знаєш кечуа?
Не так, як хотілося б. Мої друзі ще вчать її мене.
І що вже вивчила?
Наприклад, що в кечуа немає слова «прощавай».
Невже? Як же тоді прощаються?
Використовують…
один вираз.
Кажуть: «Тупаначискама».
Це означає ніби: «Не прощавай, а до побачення».
Я лише вчуся.
Тупаначискама. Мені подобається.
Так.
Слухай, а ти…
Не дуже танцюрист, так?
Ну непоганий, та ти вже виставила мене на посміх.
Хіба ж це не весело?
Я постійно виставляю себе на посміх.
До того ж ти напружений.
Тобі треба розслабитися.
Не забудь, з шостої ранку на рецепції завжди хтось буде.
Я буду поруч, якщо щось знадобиться.
Гаразд?
-На добраніч. -О котрій ти йдеш з роботи?
Залежить.
Я сама складаю свій графік.
А що?
Нічого, може вип'єш щось?
Я не люблю красунчиків.
Який збіг. Я теж.
Точно? Анітрохи?
Залежить, скільки випив.
Ну то подивимося.
Любиш піско?
Нізащо. Не хочу змішувати. Уже пив пиво.
Та годі тобі. Скільки тобі років?
І ти ж у Куско, іспанцю мій!
Дозволь собі дивуватися.
Гаразд. Це буде вперше з тобою.
Справді?
Я думала, що в тебе трохи більше досвіду.
У нас в готелі існує ритуал зустрічі гостя. Чарка для новоприбулих.
-Справді? -Ага.
-Три чарки піско. -Згода.
-Готовий? -Так.
-Будьмо. -Будьмо.
-Гірська хвороба? -Гірська? Ні! Я немов удома.
Я щодня пробігаю 15 кілометрів.
О, ну гаразд.
-По другому? -По другому.
Звісно, звісно.
Це для тебе.
Висотна хвороба - це не жарт.
Обережно.
Ти прилетів сам-один?
Сам, із моєю самотою.
Одинак чи альфонс?
Один як сич, вільний, як орел.
А ти?
Одинока, але орла не шукаю.
А ти?
Не шукаю.
Скажи мені, туристочко.
Маєш якісь приховані таланти, крім співу,
танців?
Гри на кахоні… перуанському
й розмальовування свого обличчя?
Ще декілька.
Третя чарка?
Так.
Упевнений?
Ти в Куско, красуне. Дозволь життю себе дивувати.
Будьмо.
Не цілуюся на першому побаченні.
Так, але це й не було побачення.
І знову до новин економіки. Акції корпорації «Камподоніко» досі ростуть
після офіційного оголошення будівництва першого семизіркового готелю в Куско.
Є великі очікування до проєкту потужної корпорації,
особливо, коли новий архітект…
-Спасибі, Лау. -Дякую.
Доброго ранку.
Доброго ранку! Доброго ранку!
-Доброго ранку! -Доброго ранку!
Доброго ранку.
-Доброго ранку. -Доброго ранку!
-Мільйон років не спав так допізна. -Будь ласка.
Є тут десь магазин техніки?
Я відкрутила тобі гвинтик?
Декілька.
Гаразд, усе, заспокойтеся.
Заспокойтеся. Ми вчора всі все чули, усе-усе.
-І я тебе чула вчора. -Так?
Так.
Леді таке не пам'ятають.
Звісно, ні.
Перепрошую.
Сподіваюся, джентльмени теж.
Я нічого не пам'ятаю. Як тебе звати?
А тебе?
Востаннє кажу! Або зараз даєте, або вже ніколи! Швидше, я вже йду!
-Ось! -Швидше.
-Дякую, Аріано! Гроші потім. -Дякую!
І гарно попрасуй, спасибі.
Зроби мені знижку!
Це нормально?
Дякую за гарний настрій.
Слухай…
І щоб трусики вернулися, мої найкращі.
Пральня розташована біля магазину.
Тоді можна з тобою?
Якщо хочеш.
Скільки ти тут будеш?
Мінімум рік. Максимум два.
Ого! Перерва в кар'єрі?
Ні, нізащо.
Я збудую готель.
Заціни.
Це проєкт.
Архітектурне диво з видом на диво світу. Як тобі?
Це зробив теж ти?
Так, це реконструкція з 2017 року, але корпорація не затвердила її.
Уже бачу чому.
Перепрошую?
Кажу, що бачу…
Ти хотів збудувати це бетонне чудовисько на цьому прекрасному пляжі?
Чула про «Бурдж-ель-Араб» у Дубаю?
Звісно.
Готель, збудований на острові штучному, створеному людиною.
Саме так.
Ти не вражена тим, що може зробити архітектор?
Авжеж.
Приголомшена.
Ти хочеш побудувати щось таке тут, у Куско?
Знаєш, скільки туристів наплине? У світі є лиш один семизірковий готель.
І є лиш один Мачу-Пікчу.
І його не перебудуєш.
Тобі не здається, що в Куско досить готелів?
Звісно, але вони не схожі на наші.
А, ну гаразд!
Вважаєш, що ти конкістадор Франсіско Пісарро наших днів?
І прибув знову нас завоювати.
Що? Ні.
Зачекай. Я щось не так сказав?
Щось неприємне? Я думав, ми подобаємося одне одному.
Мені подобаються всі, доки не покажуть темний бік.
Останнє питання.
Тебе цікавить цей будинок і ця земельна ділянка, бо ти хочеш будувати тут?
Ділянка ідеальна, а краєвиди - найкращі в місті.
Хостел не продається.
Ти ж ніби не власниця, лише проїздом?
Власниця - моя тітка, і я тобі кажу, що не продається й продаватися не буде.
Дивися,
усе має свою ціну.
Ні.
Люди не продаються.
Принаймні близькі мені.
Сподіваюся, тобі зрозуміло, що вчорашнє буде лиш учора.
Ясно, як день.
-Готівкою, карткою? -Дякую, Лічі. Я через QR-код.
Гаразд.
Відкрий мені своє одкровення за три, два, од…
-Нема що казати. -Ти була, мов Шакіра в обіймах Піке?
Не смішно, Лічі. Серйозно.
Золотко, чому така кисла?
Я бачила, як ти вийшла о третій ночі,
і відтоді божеволію тут, чекаю, поки ти розкажеш. Колись.
Я переспала з ворогом.
Бурхливі ігри?
Я ж сказала, що не в настрої!
Яка мені різниця? Мені потрібні подробиці. Давай, кажи.
О ні.
Не кажи, що він попросив бридоту. Я вб'ю його.
Він дав мене зрозуміти, що я дурепа.
От несподіванка, так?
Тітонько, прошу, будь серйозною!
Гаразд. Можеш сказати, хто при здоровому глузді
обере бетон лискучий замість цього?
Замість цегли, саману, каменя, деревини.
Це Куско, а не Дубай!
Куско має найбагатші традиції,
містичність та культурну спадщину в Перу.
А тепер місто зникає, бо люди хочуть спати з кондиціонером.
Мене викинуло на «лискучому бетоні».
Яка муха тебе вкусила?
Та зосередься ти!
Ота муха, жук той іспанський! З усією повагою до комах, вони надважливі.
Але цей іспанський жук, він…
Ким він себе вважає? Хоч який він там красень,
якби я знала, що він приїхав поховати нас у бетоні,
гадаєш, що я тоді з ним… Та я б тоді його послала…
Тітко.
Так?
Кажу, він хоче купити хостел, а тобі байдуже.
-Що? -Кажу тобі, що…
Тітко, знаєш, наскільки це місце важливе для мене? Для нашої родини?
-Тітонько! -Га!
Добряче ж дістав тебе іспанець?
Як там ті іспанці говорять? «Сік», з м'яким «с». Несу сік.
Господи.
Саме так. Від трьох до чотирьох мільйонів туристів на рік. Я все підрахував.
Надсилаю тобі файли про всяк випадок. Дякую.
ПРИВАТНИЙ НОМЕР ТАТА
ПОСТАЧАЛЬНИК У КУСКО ПРОВЕДІТЬ, ЩОБ ПРИЙНЯТИ ДЗВІНОК
Так?
Так, на Пурґаторіо, 420.
Так, я тут.
Отже, ця територія належить твоєму колишньому чоловіку.
А ця ділянка під хостелом і далі недоторкана, так?
Так.
Що там таке?
Принц не може прийняти холодний душ?
Та цей бойлер може навіть хостел забезпечити.
Питаю: нащо цей план?
Звісно, питай.
Для чого він?
-Що саме? -План, креслення.
Що таке?
Чому ти така зануда?
Бо з тим кохаєшся, хто лиш на очі попадається.
Вибач, що так кажу, але хороший секс має свої наслідки.
-Для чого воно? -Що саме?
Креслення.
Скажи їй, Сальво.
Ми оцінюємо рентабельність ділянки під забудову.
Ти продаси її?
Якби була моя, подарувала б йому.
Та ти що.
Як мило!
Ви чудова пара. Прекрасна!
Бачиш? Ми чудова пара.…
Повірити не можу.
-Так от… -То чия це частка, якої немає в кресленні?
Ну що, стріт-флеш?
-Урешті зволила зійти до нас! -Не можна вже сієсту поспати?
Сієста? Ти весь день у ліжку. Ще як учора тебе бачила.
Досі дуєшся?
Ти знаєш, що в Іспанії сієсти вже не поширені?
Сієсти дуже важливі.
І ти б це знав, якби не був роботом, який лише вміє працювати.
-Вона завжди така? -Буває й гірше.
Я зараз ніби у відпустці й використовую переваги віддаленої роботи.
Бідолаха.
Бідолашний мажорчик. Терпіти його не можу. Краще поїм у себе в кімнаті.
Що ж, відколи нас перервали…
-Ти їх поміняла! -Ні!
-Ти шахруєш. -Навіщо мені це?
-Я бачив. -Обшукай мене. Я заплющу очі.
Я тебе обшукаю!
-Може, «кості брехуна»? -Що?
-Або «жаба в норі». -Не знаю я цієї гри.
Узагалі ніякої?
-Ні. -Іспанці…
Диви, тут щось є.
Що?
Віднеси босу.
Вибачте. Ми щось знайшли.
-Дякую. -Будь ласка.
Випадково знайшли. Здається, це твоє.
Я зовсім забула…
про це.
Подумав, що воно має бути в тебе.
Дякую, що відкопав мої спогади.
Зачини двері, коли виходитимеш.
Хай тобі грець!
Скажи, чому ти останнє, що я бачу перед сном, і перше, коли встаю?
-Ти здійснила мрію багатьох дівчат. -І кошмари інших.
На рецепції нікого не було.
З шостої ранку там мусить хтось бути.
Зараз тринадцять по. Позичити годинник?
Я хотів дізнатися інформацію про тури.
Тобі не їх потрібно.
-Ні? -Ні.
-Чому? Звідки знаєш? -Вони для тих, що миються в холодній воді.
Під час туру необхідно купатися?
Думав відвідати Мачу-Пікчу. Це ж обов'язково?
А, необхідна фоточка для інстаграму?
Саме так.
-Ну от тур по Салкантаю, наприклад? -Це п'ятиденний тур.
Альтернатива стежці інків.
Тобі він буде дуже важким.
Один з моїх улюблених.
А хто провідник?
А ти як гадаєш?
Більше ні слова. Де записатися?
-Допомогти? -Ні.
-Оце, тримай. І це теж. -Що мені з цим робити?
Клади сюди. Візьмемо в тур.
-І це теж? -А сорочок нащо?
Ну, я…
-Що це? -Це важливо. Для догляду за бородою.
Добре, нехай.
-Готово. -Я закрию.
Привіт, друзі!
Що тут у нас, Яндіс Леон і Фернандо Еспосіто?
Нандіто. Називай мене «Нандіто».
-Не терплю «Фернандо». -А вас не шестеро?
Так… Річ у тім, що ми не всі можемо прийти, бо почуваємося…
не дуже добре.
Учора я побачив найпотворніший пеніс у своєму житті.
Так, але не скасуєте ж броню в останню мить.
Знаю, дозволь пояснити.
Річ у тім, що…
Сталося ось що… Я повинна розповісти їй.
Що ось що…
Я повинна.
Наприклад, учора…
Вибач.
Щось, що ми вчора з'їли, нам зашкодило.
Дякую, що поміг.
Наступний тур - через місяць, треба мінімум п'ять людей.
-Щоб хоча б покрити витрати. -Але я вивільнив ці дні.
Переніс нараду з батьком і радою директорів.
В житті не можна отримати все.
Хто це сказав?
Я заплачу за всіх.
За шістьох людей?
Сімох, разом зі мною.
-Аякже, татусик платить… -Це моє прізвисько?
Я люблю тутешні зменшувальні суфікси.
Наприклад, «будь ласочка» замість «будь ласка». Це неймовірно.
Боже. Думала, блювотиння врятує мене від тебе.
Ні, мене так легко не спекаєшся.
У ліжко ти легесенько застрибнув.
Сім солів?
Мені це підійде для проєктування готелю на твоїй ділянці.
Це позбавить вас від поганого настрою.
Дайте мені весь піддон, я наберу цілий фургон.
Це мало б їй допомогти. Не зупиняйтеся. У неї повно поганої енергії.
А тепер ззаду, повернися.
Так, це перуанський фізаліс!
Спасибі.
-Хіба ж не запашна? -І лікує від діабету.
Ми ж будемо разом п'ять днів, можна поставити одне питання?
А це теж рахується?
Чому готель так тебе турбує? Це місто живе завдяки туризму.
-Це добре для… -Ні.
Це місто живе не завдяки туризму, а завдяки культурі й традиціям.
Туризм - це їхній наслідок.
Ти живеш у готелі, то де наслідок, а де причина?
Здається, я маю цілковите право чинити опір багатому мажору,
який хоче знищити мій родинний дім і звести бетонну коробку.
Не важко зрозуміти, чому ти мені не подобаєшся.
Тітка живе в хостелі, у домі колишнього.
І вона щаслива в ньому. А ще отримає купу грошей.
Гаразд. Хочеш, щоб я тобі подякувала?
Подякувала за те, що за два роки я прокидатимуся з видом на мури?
Замість видів на гори?
Ти ж не живеш там. Яка різниця?
Це справа принципу.
А ще, ти питав людей, чи хочуть вони семизіркового готелю?
Кому потрібен семизірковий готель?
Поясни мені!
-Ось що я тобі скажу. -Кажи.
Але той факт, що в нас різні думки чи ідеї,
не виправдовує твій тон.
Гаразд.
Може, я ще не стала достатньо й належно дорослою.
Може зійдемося на тому, що не зійшлися ні на чому?
І спробуємо насолодитися.
Оскільки ми стоїмо біля цієї прекрасної церкви,
докладімо наполегливих зусиль, щоби виправитися.
Я не вірю в релігії.
Гаразд. То в що вірить моя туристочка з рюкзаком?
Моя мама вірила в Діву Марію.
А ти?
Я вірю у свою маму.
Ось й Убер.
Уберто!
-Аріано! -Як справи?
Аріаначо!
-Я скучила. -Красуне, як ти?
-А ти? -Добре.
-Точно? -Ага.
-Сальвадор Камподоніко. -Дуже приємно. Куди їдемо?
-Прямо на Салкантай. -На дику гору?
-Звісно. -Нашому білому буде важко.
-Він заслуговує. -Маєш листя коки?
-Звісно. -Маєш попросити дозволу в духів, в апу.
Ми хіба не планували йти пішки?
Звичайно, але не звідси.
Ти й гадки не маєш, куди прямуєш?
Що ж, незрозуміло чому я довіряю тобі, Аріаначо.
Обережно.
-Скільки років цій машині? -Вона із 79-го року.
Із 79-го, а як далеко ми їдемо?
-Гаразд. -Ідемо отуди.
-Що? -Нічого…
А чому в тебе витатуйовано «елеватор» на шиї? Це ж дивакувато, ні?
Там написано: «Елена», а не «елеватор».
Автор - татуювальник з Колумбії, що малює лиш тим, чиї історії його розчулили.
Я розказала свою,
і він витатуював мені ім'я моєї бабусі,
бо вона єдина казала мені вивчати мистецтво -
єдине, що машини не можуть зробити краще за нас.
Цей колумбієць розплакався через машини?
Ні, про це я йому не розказувала.
А мені розкажеш?
Ні, не розкажу.
Я не люблю співчуття.
Гаразд.
Тоді сфоткаєш мене?
Дивися, це легко.
Ландшафтний режим.
Простягни ще раз руки.
-Ось так? -Ага.
Я отримую енергію?
-Поза дослідника. -Ти супердослідник!
-Точно. -Ось так.
Це фото набере багато лайків у твоєму інстаграмі.
Ще раз сфоткай,
ніби я роздумую про щось, розумієш?
Добре.
Дивитися на ніщо, мислити про все. А ми його частина.
Гарно вийшло, правда? Хочеш фото… з «елеватором»?
Що?
Боїшся обпектися?
Ні.
Я люблю вогонь.
Це мій улюблений елемент, хоча я й Терези.
Чому «хоча»?
Бо Терези - це повітряний знак.
Тож узагалі я б мала більше любити повітря чи вітер.
Вітер і вогонь - небезпечне поєднання.
Я завжди попереджаю.
Скільки зірок дасиш цьому готелю?
Гадаю, я ніколи ще не чув такої тиші.
Звук тиші - прекрасний.
Уже прийшли?
Можеш припинити бути Віслюком із «Шрека»?
Ти вже десять разів це запитав. Господи!
Ти впевнена, що ми не загубилися?
На смартгодиннику вже 32 кілометри.
Учора ти казала, що буде десь 16. Це плюс вчорашніх 16… виходить 32.
Що відбувається?
Я не люблю математику.
Дивно, музику ти ж любиш.
Ну то й що?
Завдяки математиці музика триває не лише одну мить.
Вона для неї - як пульсар для мерехтливих зір.
Нічого собі!
У моїй голові завжди були числа.
У дитинстві я любив музику, потім математику.
Студіював архітектуру, тоді стали цікаві інвестиції, банки, облігації, відсотки.
Ти був на правильному шляху.
Так, правильному.
-А ми на правильному? -Пішли.
Аріано!
Спробуй очистити розум і зосередитися на диханні.
Я не знаю, як очистити свій розум.
Я ніколи не медитував. Не можу не думати.
От зараз теж думаю… Не хочу бути занудою, але нам треба йти.
Бо показує, що тут пройде дощ.
Може, спробуєш?
Добре?
-Молодець. -Гайда.
Сядь отак.
Спину рівно.
А тепер зосередься на диханні.
Вдих.
Видих.
Знову вдих.
Видих.
Не думай ні про що.
Відчуй звук води.
Відчуй вітер на своєму обличчі.
-Я спав удень! -Я знаю.
Я ніколи не сплю.
Бачиш?
Важливо пробувати щось нове.
Я звик постійно про щось думати.
Ніколи не думав, що зможу не думати.
Та водночас усвідомлювати плин усього.
Але ходімо. Скоро стемніє. А ми знаємо, що пан не любить запізнюватися.
Час рухатися далі.
«Час рухатися далі».
-Ходімо. -Гайда.
Зазвичай я не маю часу, щоб ні про що не думати.
Ти живеш, щоб мати гроші в банку, а я живу, щоб мати час на себе.
Ось моє багатство.
ГІРСЬКА УЩЕЛИНА САЛКАНТАЙ 4600 МЕТРІВ НАД РІВНЕМ МОРЯ
Чотири тисячі шістсот метрів.
У нас вийшло, іспанцю!
Сфоткати тебе?
Ні, давай разом!
-Так? - Так, разом.
Треба увічнити цю мить.
Сфотографувати вас?
Звісно! Будь ласка, одне фото, гаразд?
Звичайно.
На рахунок «три».
Один, два, три.
Ще раз. Один, два, три.
Один, два, три.
Ви пара?
Так, у нас медовий місяць.
Ви дуже мила пара.
Дякую. Як і ви.
Дякую. Бувайте!
Гарної подорожі. Дякую!
-Спасибі. -Дякую!
У тобі повно сюрпризів.
Бачиш, ти не єдина із загадками, лиш єдина з упередженнями.
Висота робить з тебе жартівника, так?
Що вони сказали?
Привітали нас із весіллям, сказали, ми чудова пара.
Не бреши.
Ти брешеш.
Чесно. Я сказав, що в нас медовий місяць.
Медовий місяць?
Крижаний місяць, напевно.
Чому, коли людина одружується, її вітають?
Чому люди досі одружуються?
Може, бо закохалися?
Закохуватися - це вада.
Це наче одержимість, пута.
От як висячий замок, який чіпляють на міст.
Чи існує гірша метафора про кохання,
аніж іржавий замок на старому мосту?
Чому така вперта, туристко моя?
Я не вперта.
Ні,
я просто не вірю в кохання.
Тим більше в шлюби.
Волію робити собі тату. Болить менше, тримається довше.
-Серйозно? Давай ще щось. -Ану… Кумбія чи регі?
-Кумбія. -Молодець!
Кумбія.
Слухав колись кумбію?
Повірити не можу.
Ні, це я не можу. Тут ловить зв'язок!
ЗАСІДАННЯ ПРАВЛІННЯ
ПРИВАТНИЙ НОМЕР ТАТА
Що ти робиш?
ПОМІЧНИК
Агов, від'єднуйся.
Хвилинку.
ГРУПА УПРАВЛІННЯ
Дай сюди.
-Ні. Чекай. -Дай!
-Зажди. -Ти не мусиш відповідати.
Пробач мені.
Чесно, я ненавмисне.
Я не хотіла. Вибач.
Для тебе це може бути шанс подолати твою залежність.
Мою залежність?
Аріано, я п'ять днів без покриття.
Це моя робота.
Так, але зараз ти не працюєш. Знайди час на себе.
Я працюю завжди. Тато хоче, щоб я був на зв'язку.
Каже, що я маю перевіряти емейл, або якщо з фірми подзвонять…
Але зараз тобі не треба бути на зв'язку.
З'єднайся із самим собою. Ось що тобі треба.
А ти зв'язана з кимось, крім себе самої? Скажи.
Для тебе це легко сказати.
Ідеш по житті без валіз, обов'язків, планів, прив'язаностей.
З ким зв'язана ти?
Тобі так потрібна мобілка?
Річ не в мобілці, ти не розумієш.
Ти постійно критикуєш, але що будуєш ти? Що?
Щоб створити щось, залишити слід за собою? Скажи.
Стає нудно - береш сумку і йдеш.
Легко так жити.
Ти не витримав би й тижня.
Сальво.
От не можеш притримати язика за зубами. Не можеш. Чорт забирай.
Сальво.
Досі сердишся?
Бачиш? Ми не такі вже й різні.
Я вирішила зробити невеликий обхід. Може, так у тебе пройде поганий настрій.
Підеш зі мною?
Уже легше?
Сподобався сюрприз?
Ніколи б не подумав, що тут є гарячі джерела.
Я не помітив шрам під твоїм тату.
Мені подобається значення шрамів.
Було боляче, та полегшало.
Що сталося?
Аварія.
-Знаєш, куди поїдеш після Куско? -Ні.
-Ні? -Ні.
Як ти живеш, не знаючи, куди прямуєш?
Це те, що я найбільше люблю в мандрах.
І не страшно їхати самій?
-Ти б спитав те саме в мужчини? -Так.
Це б мене налякало. Ну може, не налякало…
Але мені б не подобалася така постійна непевність.
У цьому й родзинка.
Не маючи місця призначення, ніколи не спізнишся. Ніколи не загубишся.
Ти завжди там, де маєш бути.
Тому мандри необхідні.
Як от зараз, наприклад.
Ми могли б поїхати до Мачу-Пікчу потягом,
п'ючи чай біля теплих батарей.
Але ми би пропустили оце все.
Ні на що б не проміняв цю мандрівку.
Ми ж домовилися.
Ні.
Думаю, ми зараз точнісінько саме там, де треба.
Але ти знаєш, що я поїду.
І не хочу наплутувати зайвого.
Тут наче нема ниток кохання й стріл амура.
Боже. Я не хочу починати стосунки, ані чогось подібного.
Нам весело. Подобаємося одне одному.
Насолоджуймося, поки можна.
Тобі теж подобається гратися з вогнем, так?
Обіцяю, що не обпечуся.
Я не питаю, де ти замешкаєш за кілька років, лиш про наступну зупинку.
Наступний пункт призначення. Куди ти хочеш?
Залюбки поїхала б у… Пуно.
Ніколи не була там, та дуже хочу.
Але я б теж хотіла пожити біля пляжу.
Ти ж знаєш, що в нас на півночі неймовірні пляжі.
-Хіба не чудово жити біля океану? -Океан лікує все.
Що ж.
Фінішна пряма.
Готовий зустрітися з перуанською дивовижею?
Я думав, що вже знаю її.
Перу офіційно завоювало моє серце.
Це поезія справедливості.
Або карма, якщо дивишся на життя негативно.
Що?
-Це був прояв ніжності? -Ой, не починай.
Мені треба бути обережним, Аріано Маріє. Не хочу наплутувати зайвого.
Ти такий телепень. Я ніколи б не була разом з таким, як ти.
Ми казали, що ти не закохаєшся в мене.
Знаю, це важко, але ти пообіцяла.
Серйозно?
Назад до реальності.
Що там з вами таке?
Будьте обережні, будь ласка!
Ти в порядку?
Так,
у порядку.
Перепрошую, ви могли б їхати трохи повільніше?
Пані, сядьте, будь ласка! Пристебніться.
Чим? Ременя ж нема.
-Ви забилися? -Ні, юначе. Дякую.
Боже мій! Він нас повбиває.
Точно все добре?
Так.
Я трохи нервуюся через це шосе.
Але все гаразд.
А дистанція де!?
Що ви коїте? Сліпі, чи що? Хто так водить?
Усі в порядку? Перечекаємо, поки припиниться град.
Доброго ранку!
Що таке? Знову посварилися?
Годі вже вам.
Ця дівчина сказилася, кожного дня стає все навісніша.
Та одружіться, та й все.
Річ не в цьому, Лічі…
Їй погано.
З моєю Арі щось сталося?
Ні.
Ну…
Я не знаю.
Ми поверталися, і раптом почався дощ.
Водій не впорався з керуванням,
і ми ледь не з'їхали з шосе.
Тоді всі вийшли з автобуса,
а тоді вона не схотіла сідати назад.
Це пов'язано з аварією, що сталася з Еленою?
Моя мама померла не через аварію, а коли була вже старенька.
Уві сні.
Але вона казала про аварію.
Так, у ній загинула моя сестра.
Її мама.
І її тато.
Вижила лише вона.
Їй було 13.
Дякую, що ти підтримав її.
-Дуже дякую. -Само собою, Лічі.
Спасибі.
ЗАСІДАННЯ ПРАВЛІННЯ ПРИВАТНИЙ НОМЕР ТАТА
ГРУПА УПРАВЛІННЯ
МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ, ЩО ТОРУЄ ВЛАСНИЙ ШЛЯХ…
Чому ти склав бюджет на 200 номерів замість 300?
Я мусив відкинути десять поверхів. Не вийде стільки.
Купи більше землі, розбудуй на боки. Досягни цього.
Сусіди не продадуть. Це лише на 100 номерів менше, тату.
Сто номерів за 400 євро за ніч.
Це мільйон двісті тисяч у місяць.
Висота вимила твої математичні таланти чи вирахувати це зі спадку?
Подзвони мені після своєї зустрічі з чиновником мерії, яку я організував.
Твоя черга довести, що можеш грати у вищій лізі, чого ти так мене просив.
І не вимикай телефон так надовго. Ти мені потрібен на зв'язку.
-Пане Камподоніко? -Так.
-Представник мерії? -Тоньйо.
-Для друзів я «Тоньйо». -Приємно.
Хочу лише прояснити, зараз я тут неофіційно.
-Ні? -Ні.
Ваш батько сказав,
що вам потрібен дозвіл на будівництво більше ніж чотирьох поверхів.
Саме так.
Ось план будівництва.
Нашу заявку двічі відхилили.
Що робити?
На щастя, я служу на посаді, завдяки якій я зможу вам допомогти.
А ще я люблю іспанський футбол.
Це гарно.
Прекрасно.
Та скажіть, що нам робити.
Послухайте, Сальвадоре. Справа не в «що».
А в «скільки».
Розумієте?
Розумію.
Сеньйорито, можна американо?
Дякую.
Що ж,
поговоримо по суті?
Що тут у нас…
Ходи до мене.
Що таке? Весь день тут сидиш.
Хотіла побути одна.
Є шрами, які час не стирає.
Можна приховати, але вони й далі є.
Може чай з муньї?
-Ага. -Так?
Гаразд,
але зараз чи трішечки пізніше?
Трішечки пізніше.
То я ще посиджу.
Усе добре.
Ти ж це розумієш?
Так? Ну а яке ім'я? Ми ж маємо спілкуватися.
Ти хоча б слухаєш мене?
Хочеш якесь ім'я? «Маргарита» або «Марія»?
Вона зірвала моє засідання правління.
Справді? Відколи це в нас такі засідання?
Відколи в нас бойлер.
У них є імена?
Так.
Це П'ятачок, а це Росіта. Вони зустрічаються.
Вони наче частина сім'ї.
-Він назвав мене товстою? -Ні!
-Ні, я не це мав на увазі під «сім'єю». -Добре.
Що сталося?
З тобою все добре?
Багато стресу на віддаленій роботі?
Ти дражниш мене, але так. Завжди є важливі рішення.
Це ж так важко - обирати між плиткою й каменем.
Не дуйся. Ти ж знаєш мій гумор.
Твій гумор чи те, як ти не підпускаєш нікого ближче, ніж сама дозволиш?
Ні… Отам.
Якщо хочеш назвати це «гумором», я приймаю цей евфемізм.
Ого-ого!
От відрізав тобі.
Добре відрізав, туристочко.
Один бал на користь Іспанії.
-Гол. Красунчик. -Дякую, Лічі.
Дякую, Лічі.
Якщо хочеш, завтра можу зробити масаж.
Ні, сьогодні.
Сьогодні вечірка в Уберто.
А, він же запросив мене.
-Не запросив. -Ну, ні.
Якщо хочеш товариства, я з радістю.
О четвертій?
Це побачення?
Тоді бувай. Не запізнюйся.
-Добре. -Добре.
Ми з Уберто засадили все це, коли мені було 15.
Це неймовірно.
Звідки такі райські місця?
Це лиш початок, от побачиш.
Аріаначо!
Убере!
-Уберто! -Аріаначо!
Квіточко наша!
Привітик.
Як життя?
-Сальвадор? -Так.
-Ви ж знайомі? Убер, Сальва. -Ще з походу.
Це Урпі, вона мені мов сестричка.
Дуже приємно, Урпі.
-Я принесла мунью для хуатії. -Дякую, сонечко золоте.
Швиденько, почнемо з хуатії.
-Що таке хуатія? -Їжа, яка готується в землі.
Усе це піде в піч.
-Усе одразу? -Ми ставимо все одночасно.
Ти знав, що в Перу є три тисячі видів бульби?
-Три тисячі видів картоплі? -Так.
-В Іспанії не кажуть «бульба»? -Ні, «картопля».
-Став це он туди. -Сюди?
Привіт, як справи?
-Привіт, Донато. -Донато, привіт!
-Донато, як ся маєш? Будемо розпочинати. -Гарна ідея.
Почисть трохи.
-Як скажеш. -Гаразд, нумо.
-Можеш лівою або правою. -Зрозумів.
Так, солодке. Скуштуй.
Смачнюче, правда?
Оце, будь ласка.
Воно мені дуже засмакувало.
Хочеш бульби?
-Фарширований перець. -«Перець»? Брати руками?
Уверх.
-Униз. -Униз!
Тепер я місцевий.
Практично, немов частина сім'ї.
Ти чула?
-Практично, немов частина сім'ї. -Ну, практично…
Бо я вважаю, що я таки…
таки добре танцюю.
-Я дивився за другом Уберто… -Ти танцював фантастично. Прекрасно.
Ти мною пишаєшся, так?
Ти швидко вчишся.
Намагаюся.
Але я йду спатки.
-Що? -Що?
Кажу ж, не цілуюся на першому побаченні.
Твоя правда.
Я іноді забуваю, як і леді.
Те згадують, те - ні. Вибач.
Добре,
пробачаю.
До завтра.
Солодких снів.
І тобі.
Дякую за все.
НАДІШЛИ МЕНІ ПІДПИСАНИЙ ДОГОВІР!
МИ ЩЕ ВЕДЕМО ПЕРЕМОВИНИ, ВІН НЕ ПІДПИСАНИЙ
ВИ МІСЯЦЯМИ ЇХ ВЕДЕТЕ
ЯКЩО НЕ ОТРИМАЮ ЙОГО ЗАВТРА ЗРАНКУ, ПОПРОЩАЙСЯ ЗІ СВОЇМ «ДИВОПРОЄКТОМ»
«Крик» Едварда Мунка?
Але в суто моєму сприйнятті. Оригінал надто драматичний і сумний.
Віддаю перевагу комедії.
Ти знав, що натхненням для картини була мумія з культури Паракас?
І гадки не мав.
-Це біля Ліми, так? -Так, в Іці. Три години від Ліми.
Культура Паракас була до культури Наска.
Лінії Наски - їхні.
-Знаю. -От.
-Дуже б хотів їх побачити. -Колись життя заведе.
Що?
Що хочеш сказати?
Я ж відьма.
Я не вдягаюся, як відьма, бо…
у нас погана слава.
Але зараз я зачаровую тебе, а ти хочеш щось сказати, так?
Така справа…
Я не продам хостел.
Лічі, це лише 400 метрів.
Це половина, навіть не половина цього саду.
Ти помічав, що ніхто не каже, як гарно старіти?
Дуже гарно.
Я хочу померти тут.
І воскреснути, перетворившись з праху в дерево Священної долини інків.
Скажи, чи є щось прекрасніше?
Ти зможеш купити скільки захочеш гектарів долини,
і перетворитися в ліс.
Тепер ясно, чому Аріана була обережна з тобою.
Вона ж мала добрі наміри?
Не хочу я кохання як у всіх
З платіжками й диванною хандрою
Не хочу я, щоб ти вертавсь в минуле
Й приходив із базару зі сльозами на очах
Не хочу я недільних вечорів
Ані не хочу гойдалок у саду
А хочу я
О боягузне серце…
Чого ж?
Щоб ти ризикував життям заради мене
Й померти з тобою, якщо вб'єш себе ти
Й себе убити, якщо загинеш ти
Бо коли кохання не вмирає - то вбиває
Бо кохання, що вбиває, не помре
Й померти з тобою, якщо вб'єш себе ти
Й себе убити, якщо загинеш ти
Бо коли кохання не вмирає - то вбиває
Бо кохання, що вбиває, не помре
Як справи, тітонько?
Усе добре?
Будь ласка, будь обережна з корінцями.
Ну-бо, Деніеле!
-Як ти можеш їсти кузена П'ятачка? -Бекон раз на рік не зашкодить.
-А кисті, які купив Сальва? -У моїй майстерні.
Продаси йому?
Ні. Не знаю. Думаю, що ні.
-Не знаєш? -Я ще сказала: «Думаю, що ні».
Ти чула це: «Не знаю, думаю, що ні»?
Ти це обмірковуєш.
Аріано!
Він запропонував суму, якої я ще ніколи не мала.
Ясно.
Отже, справді, усе має свою ціну.
Дивися, я не продам хостел,
лише частину саду.
А за гроші купимо землю в долині.
А там ми заведемо тваринок,
будемо мати більший город, а ще…
Тітонько, гадаю, час попрощатися.
-Арі… -Я тут уже вісім місяців.
Я не планувала так довго.
Чому ти їдеш?
Бо не хочу дивитися, як хоронять мої спогади.
Вони будуть з тобою, де б не була.
-Ти тікаєш… -Я не тікаю! Та хто тут тікає?
Ти постійно прощаєшся.
Твоє життя - це одне довге прощання. Постійно полишаєш усіх.
Не боїшся втратити щось гарне?
Ти мандрувала 20 років, перш ніж оселитися тут.
І що ти там утратила?
Не бійся пустити корінь, Аріано,
з тебе може зрости лише прекрасне.
Що зросте тут, мені не до душі.
-Аріано. -Не хочу з тобою говорити.
-Чекай. -Я не хочу тебе бачити, не підходь.
-Зажди. -Не хочу я з тобою говорити.
-Що не так? Що сталося? -«Що не так?»
Я не люблю брехунів і маніпуляторів. Ось що.
Відвали!
-Ти куди? -Дай мені спокій!
Аріано! Прошу, зажди!
Аріано!
Що тут відбувається?
-Що за скажена? -Чому ти тут?
І я радий тебе бачити.
Я серйозно. Чому?
Чому? Приїхав, щоб виправити те, чого сам ти не здатен.
Я сказав, що впораюся.
Я роблю тобі послугу.
Деякі наші партнери… Агов!
Хочуть інвестувати в проєкт у Єгипті, де є дешевша робоча сила.
Якщо не вирішити це одразу, я втрачу інвестиції,
а в тебе знаєш яка буде репутація?
Це вже мотивує тебе працювати належно?
Пішли!
Гайда.
Давай, розказує мені все. Що з цією жінкою?
Цей дім коштує, як туалетний папір в Іспанії. Запропонуй ще.
Справа не в грошах. Вони - це не все.
-Вибачте. -Лічі.
Вибачте, не хотіла перебивати.
Дозвольте представитися.
Альберто Камподоніко. Хотів би з вами поговорити.
Нічого не продам.
-Ми готові зробити ще кращу пропозицію. -Тату, зараз не час!
-Куди вона пішла? -Не сказала.
Ми найбільша мережа готелів Іспанії.
-Тату, я сказав «ні». Ясно? Годі. -За 35 років, які я керую корпорацією,
я ніколи не приймав відповіді «ні».
Сеньйоро, я хочу запропонувати вам удвічі більше, ніж мій син.
Але мені потрібна відповідь. Зараз.
Тоді моя відповідь - ні.
Ні. Зрозуміло?
Вибач, Сальвадоре. Вибач.
Ні.
Лічі…
Куди ти йдеш? На чиєму ти боці?
Уперше в житті не на твоєму. Не можна так поводитися з людьми.
-Вона сказала «ні». Навчися це поважати. -За кого ти себе маєш?
Я стараюся чинити правильно.
Через ту причмелену дівку? Та ти що! Я думав, ти навчився розмежовувати речі.
Бізнес є бізнес!
Не в цьому річ.
Ідеться про мільйони, знаєш це?
У тебе вже досить грошей.
Є різні бізнес-моделі.
Корпорація в щось менше…
не інвестуватиме.
Тоді я йду з корпорації.
Отакий твій вихід?
Я не ототожнюю себе з корпорацією.
Дякую за наданий шанс.
НАЙБІЛЬШ НЕБЕЗПЕЧНА ТВАРИНА У СВІТІ
Справді не знаєш, де вона поїхала?
Декого не можна прив'язати.
Згадувала північні пляжі, Пуно. Далеко не могла заїхати.
Вона забрала всі речі.
Чи шукати мені її? Чи зрадіє вона мені? Ти знаєш її краще за всіх.
Слухай, життя часом дивує.
Але треба, щоб ти хотів дивуватися.
Тобто так? Лічі, благаю!
Ви двоє були такі щасливі разом, а це рідкість.
Дехто так і не дізнається, як це.
Це знайти найважче. Важче, ніж будь-яку роботу.
-Так? -Звісно.
Ну то…?
Якщо цікавить моя думка, починай план «Бі» або «Жи».
-План «Бі»? -Або «Жи».
-«Бі» і «Жи»? -«Бі», «Жи».
«Бі», «Жи». Ясно?
-Що за «Бі», «Жи»? -«Біжи»!
«Біжи чимдуж за нею».
Ага, ясно. А куди бігти?
Прямує на північ - мусить летіти. Але квитки на літак дорогі.
-Вона забідна. Отже, Пуно. -Пуно!
Завжди туди хотіла.
-Вокзал. -Вокзал.
Дякую, Лічі.
-Щасти. -Триматиму в курсі.
Це точно тут?
Дякую, Хав'єре.
-Ось. -Добридень, ласкаво просимо.
-Вітаю, поїзд до Пуно відбув? -Десять хвилин тому.
-А коли наступний? -За дві години.
-Один квиток, будь ласка. -Добре.
-Ось. -Доброго ранку.
-Вітаємо на борту. -Спасибі.
КУСКО-ПУНО
КУСКО
ПУНО, 3827 МЕТРІВ НАД РІВНЕМ МОРЯ
ЛІЧІ, Є НОВИНИ ПРО АРІАНУ?
НІ СЛОВА
УБЕРТО, ТИ БАЧИВ АРІАНУ?
ЩЕ ЯК НА ХУАТІЇ
Я не бачила цієї сеньйори. Я з племені аймара. Де б вона могла бути?
Тобто «ні»?
-Ми не бачили її. -Гаразд, все одно дякую. Спасибі.
На все добре.
Повеселилися?
Так, авжеж!
-Молодці! -Ну ж бо!
Було круто?
Звісно.
Ти все забрала?
Ага.
Вітаю.
Перепрошую.
Ви бачили цю дівчину?
Ні, не бачили.
Вона загубилася?
-Ні, просто шукаю її. -Вона красива.
Знайду - залишу її собі.
Ти тут у відпустці?
Щось таке. Та скоро вертаюся до Іспанії.
А ви?
-Плаваємо на падлборді. -Для ютуб-каналу.
Про екстремальний спорт.
-Знімемо, а тоді - до океану. - І прямо узбережжям до Мексики.
Прямо так і є.
Чудовий план. І я б так хотів.
А ти й можеш.
У нас у машині є місце. Гайда до нас, білий друже.
Дякую, та щойно купив квиток.
Сподобалася моя країна?
Закохався в неї.
Не ти перший, не ти останній.
Це й не дивно.
Що ж, спасибі вам.
Хай щастить.
-Холодна? -Так.
-Крижана. -Прекрасна. Пірни.
-Дякую. -Удачі.
«МАЛЕНЬКИЙ ПРИНЦ»
«КОХАННЯ І МОРОК»
ПРИСТРІЙ ЗНАЙДЕНО
Так! Так!
ЛОКАЦІЯ: ПАРАКАС - ІКА, ПЕРУ. 1064 КІЛОМЕТРИ, 6 МЕТРІВ НАД РІВНЕМ МОРЯ
-Правда ж? -Що?
-Знімемо це? -Ану-ану.
Як справи, білий друже?
Є ще досі місце для одного?
Для двох!
-Десяти! -Що, до узбережжя?
До Паракаса, що в Іці.
Біля ліній Наски, за три години від Ліми.
Та знаємо ми. Ми ж звідси.
І що, знайшов свою туристочку?
Думаю, вона в Паракасі. На її мобілці увімкнулася локація…
-Гайда, швидше! -Залазь, залазь!
Залазь!
-Уперед! -Дай газу!
Умикай камеру! Так…
-Ми викрали іспанця! -Ми знайшли собі іспанця!
ПУНО - ПАРАКАС
ЗЕМЛЯ МАЛЕНЬКОГО БИЧКА ДЯКУЄ ЗА ВІЗИТ
Усе почалося тому, що я хотів побудувати тут готель.
-Але вже не будую. -Вона переконала тебе!
Ні, вона не…
-Так, переконала! -Вона тебе переконала.
-Ти заплутався в її павутині. -Так, заплутався!
Он вона! Інесо, будь ласка.
Будь ласка! Будь ласочка!
Ви мусите прикрити нас на рецепції.
Знайшовся блакитний ангел.
-Тут? -Тут.
Це щось схоже на морського дракона?
Ні, цей вид - ендемік Перу. Він часто тут з'являється.
І буває лише в п'яти затоках. Тепер він тут. Благаю, будь ласка.
Я працюю біологом у цьому готелі чотири роки.
Я ніколи не просив відпустки. Благаю, будь ласка.
Усе гаразд. Ідіть.
Чудово.
Слухай, а чому їх так важко знайти?
Вони віддають перевагу тихим водам, і їм дуже важко відкладати яйця.
Самець влаштовує гніздо.
Потім він проводить ритуал, щоб самка зайшла в гніздо.
Якщо вона здається, то заходить,
відкладає яйця,
а тоді зникає, і все.
Вона божевільна.
-Ага. -У неї можна багато навчитися.
-Готовий зустріти Мемо, синку? -Так!
Познайоммося з Мемо!
Ну що, подобається кімната? Усе зручно?
Мені все подобається, сестро.
Я така рада бути тут з тобою.
Як гарно.
Маленький принц моря…
Якщо коротко, він символізує дуалізм. Кожен бік повністю симетричний з іншим.
Це наче міст.
Наче сходи, що символічно поєднують дві протилежності.
Світ нагорі та світ унизу.
День і ніч.
Світло й темряву.
Круто!
Хрест інків - це древній символ.
Іноземець знає про Перу більше, ніж я.
У мене були жахливі вчителі історії.
Я в дитинстві обожнювала печиво «Терплячість».
Скільки ти його купив?
Десь… десять пачок.
Подумав, їхнє назва - це знак. Ми потребували терплячості.
Здається, ми близько.
-Так, це сюди. -Можна мені…?
-Тобі пощастило. -Ще трішки.
-Мою гумку? -Оце.
-А, пов'язку. -Так.
Ще дві хвилини, і на місці.
Маріано, ми вже їдемо!
-«Маріано»? -Аріано!
-Аріано. -Ще трохи.
-Тут. -Ану-ану.
-Це тут. -Ось же точка.
-Не марнуй часу. -Надзвичайно вам дякую.
-Ану? Він іде! -Він іде, іде!
Удачі!
Пора розвантажуватися?
Думаю, тобі сподобається.
Що ти тут робиш?
Ти справді думала, що можеш піти просто так?
Я не хотіла слухати.
І зараз теж не хочу тебе слухати.
Може тому, що боїшся того, що я скажу.
Щоб я боялася тебе?
Я покинув корпорацію.
Свою роботу.
Це по-перше. По-друге, Лічі дуже сумує й не розуміє,
чому ти отак пішла.
Й останнє, та не менш важливе:
П'ятачок і Росіта стали батьками трьох поросяток, які жеруть, як свині.
Це чудово.
Виявилося, що семизірковий готель так і не будуватимуть.
Ну а щодо мене, якщо хочеш знати,
то я думаю взяти відпустку на рік.
Мені подобається ідея жити на пляжі.
Так.
Жити біля пляжу - це ж звучить чудово?
Колись я чув, що океан лікує все.
Усе солоне лікує.
Уявляєте дім на цьому пляжі?
З дерева.
Зі скляним дахом,
щоб дивитися на зорі.
Садом.
Лише екологічно чисті матеріали, що не шкодять природі,
перероблені.
Хіба ти не взяв рік відпустки?
Ти займалася кайт-серфінгом?
Ні.
Просто дозволь собі летіти.
Хай вітер тебе понесе.
Полетиш зі мною?
Ти впевнений?
Ти витерпиш мене?
Не знаю.
А ти мене?
Не думаю.
Це чудово. Ми створені одне для одного.
Переклад субтитрів: Анастасія Барич