Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ja poden baixar de la llanxa.
- ¿És per a mi? - Cervesa.
No és per a mi, però deixi-la aquí.
Gràcies, molt amable.
Moltes gràcies.
- Fixi's, amb ombrel·la rosa. - Sí, una ombrel·la inútil.
¿Cap problema?
No, vaig a donar un cop d'ull allà.
- Bona nit. - ¿Com va?
- El Sr. de Roller. - Almirall.
- Un plaer veure'l. - El plaer és meu.
No estem acostumats a tenir el plaer de veure'l aquí.
Veig que li han portat una copa.
Ha pogut...?
Algunes de les dones que avui són aquí
han tingut la sort de visitar
el seu submarí.
- Sí? - Bé, el "seu"...
- No ho sabia. - Això diuen.
Ja sap, Sr. de Roller, no posem límits a la felicitat.
M'agrada sentir-lo parlar en un to tan lleuger, almirall.
- Sí. - Intento no perdre'l.
Com ha de ser, passi el que passi.
¿Arribarà aviat?
Sí, sí, d'aquí a cinc minuts.
Acaba de sortir.
- Segur? - Sí, sí.
Aquest assumpte teu no acaba de rutllar.
I tant que sí.
Hola.
Hola, hola.
- Ha vist això? - Magnífic.
- Amb unes petxines per sobre. - Nacrat, molt bonic.
- No vol emprovar-se'l? - Ara no.
- Vinga, per veure com queda. - Entesos, endavant.
- A veure si... - Com, així?
- Coneix el "mana"? - Sí.
Aquest té "mana".
Genial, no?
No, no, és massa.
- Vols posar-te el collar? - No, gràcies.
Però és molt bonic, de veritat.
- No deus ser un ballarí de Tahití? - Podria ser.
M'agrada, és molt bonic.
Molt ben fet.
Posa-te'l tu.
Quedarà així.
Preciós, sí.
- A tu et queda millor. - A mi?
- Sí. - Et quedava bé.
No estic en forma.
Vine amb nosaltres, acabaràs en forma, ja veuràs.
- No us molesto més. - No passa res.
- Són els nous vestits. - Molt bonics, sí.
- Bé, ja no us molesto. - Molt bonic.
- Hola. - Com va?
Li ensenyo els vestits?
Molt amable, però no puc, tinc feina.
M'agrada gaudir d'aquest ambient.
Has vist com encaixen amb el nostre físic.
Sens dubte.
- Sí, és... - Ara assajarem.
Ho veuré des d'un racó, no vull molestar.
- Ha sigut molt agradable, adeu. - Gràcies, fins aviat.
Rumors procedents de Fangataufa,
una illa propera a Moruroa,
on es van fer assajos nuclears.
- Sí, sí, és clar. - En anys anteriors.
Hem sentit a dir que...
Sembla que hi ha un projecte
de reestructuració del CEP, del Centre Experimental.
Nuclear.
Hi ha la possibilitat
que comencin aquí enguany.
Volíem saber si n'ha sentit a parlar.
Si en sap res, si...
Veuran.
Sincerament, estic molt sorprès.
Nosaltres també.
Avi, ¿què has fet per defensar la meva terra
i el meu mar?
Avi, cada dia, quan m'aixeco, vaig a l'escola
en aquesta terra.
I quan surto de l'escola, vaig a banyar-me al mar, avi.
Què has fet per protegir-me?
És clar, és clar, és evident
que ens hem d'anticipar i actuar.
- Per això hem vingut. - Actuar com més aviat millor
per impedir la reactivació de qualsevol assaig.
De passada, també vull tranquil·litzar-los.
Imaginin el cost
que suposa tornar a posar en funcionament la maquinària
després de tot plegat,
de la tragèdia que va provocar.
Comptem amb vostè, alt comissionat.
- Entenc la seva preocupació. - Si pogués esclarir...
Em comprometo a fer-ho.
Gràcies, Pierre-Olivier.
- Disculpin-me. - Que aprofiti.
- Els ve de gust un cafè? - No, ja hem dinat.
- Disculpin-me, però... - No es preocupi.
El menjar del seu plat ve de la nostra llacuna.
I tant.
La llacuna que li permet viure, respirar, moure's.
Esperava veure en Jacques.
- En Jacques està malalt. - Ja.
En Jacques no es troba bé, he vingut en representació seva.
Molt bé.
Diguem que soc
el representant suplent.
- Però, està bé? - Sí, està bé.
És greu?
No, gens ni mica, una grip, res preocupant.
- Continuarà amb els informes? - Exactament.
M'ocuparé de tots els informes.
També esperem veure'l a les pròximes reunions.
Sí, per descomptat.
Volíem parlar d'una altra qüestió.
Els nostres tenen prohibida l'entrada al futur casino.
Estem bastant sorpresos amb aquesta segregació.
Bé, ja saben
que les institucions religioses en aquest país
tenen bastant poder, un pes,
en les decisions.
Saben com coaccionar.
Però també és essencial poder gaudir i passar-ho bé.
Això és una illa, i quan es rodeja una illa...
- Exacte. - El punt A porta al punt A.
Per això no ha d'estranyar a ningú que els joves
facin ximpleries.
Disculpin-me, però m'emprenyen.
Ja prou, ja prou.
Per què s'hi posen? No vivim al segle passat.
Si volen que els seus feligresos
no hi tinguin accés, doncs...
- Per què no? - Són lliures.
Però que no prohibeixin divertir-se a la població de l'illa
si els ve de gust.
- Com si fossin la Inquisició. - No estem a l'edat mitjana.
Encara que, entre nosaltres,
en conec molt pocs que guanyin als casinos.
- El casino guanya. - Sens dubte, sempre guanya.
- Però van a divertir-se. - Exacte.
La veritat, n'estic fart dels religiosos.
Que no ens toquin els collons des de l'altra punta del món.
- I tant. - I parlo malament...
Disculpi'm, senyora.
No passa res.
No, de veritat, n'estem farts.
Els Testimonis de Jehovà,
no els suporto, no.
Per alguna raó vam fer la Revolució Francesa.
Sens dubte.
Per tant,
per a mi és un tema resolt.
- Me n'ocuparé. - Bé.
Tenen el meu suport.
Tothom podrà entrar al casino.
Encara més, hi celebrarem el 14 de juliol.
- La festa nacional. - Perfecte.
Amb una aposta gratuïta per a tots els habitants.
- Només per fer-los enfadar. - Això, això.
I després anirem a veure en Morton.
Bé, els que vulguin, potser no hi cabem tots.
El local és una mica estret, però bé...
Anotin-ho a l'agenda.
De veritat, és una promesa.
El 14 de juliol.
Celebrarem els valors republicans i apostarem al casino.
Molt bé, i després a can Morton, genial.
Gràcies.
Els acompanya?
Adeu, de Roller.
- Gràcies per escoltar-nos. - De res, senyora.
M'agradaria no perdre els nervis
mentre es resol aquest contratemps.
Vaig deixar el passaport aquí. Quan vaig sortir no me'l vaig endur.
La meva documentació era a la meva habitació.
Per tant, l'han robada.
L'han robada a l'hotel
per personal de l'hotel.
Tranquil·litzi's, ja ve la policia.
Res de policia, no faran res, ho complicaran tot.
És assumpte de l'hotel.
No disposo
de temps per esperar.
És urgent.
Soc aquí
per diverses raons, i les raons que m'han portat aquí
m'obliguen a dur sempre amb mi
el passaport i la documentació.
Prefereixo mantenir la calma
i parlar-ho tranquil·lament.
Però s'ha de resoldre.
Necessito el meu passaport i la meva documentació.
- Tot bé, Tico? - Sí, tot bé.
- El serveixo? - Si és tan amable.
- Aquí té. - Gràcies.
- Veurà... - Sí?
Hi ha un home que diu ser portuguès.
Està molt preocupat, li han robat la documentació.
- On, a l'hotel? - Sí.
Què estrany.
Quan?
Aquest matí.
Ha parlat d'un passaport diplomàtic.
- Estava sol o l'acompanyava...? - Estava sol.
Vaja, què deu haver passat?
Al·lucinant.
Li han robat el passaport?
No ha parlat amb ningú des que ha arribat,
és una mica estrany.
I tant, això no passa mai.
Han comprovat qui ha estat a la seva habitació?
No ha entrat ningú.
- Diuen que li han robat... - Ja.
- Té pinta de boig. - De boig?
Però, boig en quin sentit? Nerviós, enfadat?
Sí, una mica.
A veure, té les idees clares o...?
- Bé, això sembla. - Han avisat a seguretat?
Normalment truquem la policia,
però parlava com... Actua com si el conegués.
- Creu que és diplomàtic? - No ho sé.
Però prefereix
no tractar amb la policia.
- Ben curiós. - Sí.
- Potser maquina alguna cosa. - Tu creus?
Bé, ja veurem.
Molt bé, molt bé.
Has de girar.
Has de fer servir les mans, quedarà millor.
- Explica-m'ho. - És molt senzill, el veus arribar.
Ell vindrà per aquí, jo t'agafo.
L'apunyales.
- Així? - Exacte.
- Ja saps què faràs, allà? - Una mica.
T'han dit on pensen...?
De moment m'envien a Fakarava.
Primer a Fakarava.
- I després aniré a Takume. - Sí.
Són els dos llocs que l'exèrcit vol visitar.
- Entenc. - Suposo que hi haurà més atol·lons.
- Però comencen amb aquests dos. - De moment.
Hi aniré la setmana vinent a instal·lar el sistema
de so i de llums.
D'acord, d'acord tardarà gaire a estar operatiu?
Marxo la setmana que ve, necessitaré
una setmana per instal·lar-ho.
- És bastant ràpid. - Ho és, sí.
La pista és molt curta.
- Quan et van contactar? - Fa un mes.
- Van de pressa. - Em van contactar fa un mes.
Em va passar la proposta i les condicions.
Vaig llegir el contracte i estava bé.
- Em va semblar interessant. - És clar, és clar.
Va bé tenir un amic a l'exèrcit.
Ja saps, és...
Ja et tinc a tu, em sembla un bon principi.
Per què li fa por el casino?
Creu que aniran a distreure's allà i vindran menys per aquí?
D'això es tracta, no? La missa, petites cerimònies...
Petites distraccions.
Treballen tota la setmana, el diumenge vostè els entreté.
Oferim-los una alternativa.
Almenys, deixi que siguin lliures d'escollir.
Seré clar.
Pot estar ben segur que el casino obrirà
i que pagarà les taxes com qualsevol casino.
Els diners de les taxes m'arribaran a mi.
I aquests diners
serviran per destruir les seves capelles una per una.
No tardaré gaire, cregui'm.
Aquesta quedaria molt bé com a sala d'actes.
Hi hauria tallers de ceràmica.
Organitzaríem bingos.
La tercera edat també necessita divertir-se.
Tingui en compte que el seu ramat ja ha minvat.
Li has dit res per calmar-lo?
Només ha fet falta escoltar-lo i deixar que es tranquil·litzés.
Estava enfadat al principi?
- Sorprès? - Sí.
Més sorprès que enfadat.
Segur que no va dir res d'utilitat per ajudar-lo?
No, senyor.
Res de res.
No em pot dir res més?
No sé, alguna cosa sobre...
La veritat és que no.
No crec que sigui tan greu.
Quan arribi, l'avisem.
Es fa la misteriosa per ben poca cosa.
No es preocupi, no serà res.
Miri, Shannah, no em preocupo.
Disposo d'altres mitjans per assabentar-me'n.
No en tinc cap dubte.
Em facilita les seves dades?
Nacoro.
Escrigui-ho vostè.
- Ho he escrit malament? - Falta una ena.
Un anell preciós, m'agrada molt.
El color és perfecte.
Llavors, el cognom i...
- Nom. - Nom i cognom.
Vol la meva direcció?
Per què no?
- Vol fer-me una visita? - És clar, si li ve de gust.
Segur que no em vol dir res més?
No sé, un petit detall, alguna cosa.
Miri, escolti...
- Potser es pot arreglar. - Molt bé.
- La trucaré. - Sí.
- Gràcies. - De res.
- Un tipus estrany. - Sí.
Morton.
Sr. Ferreira, ja es troba millor?
Pobre home, quina borratxera.
- Ha begut gaire? - No ho sé, jo també m'ho pregunto.
Aquí hi ha una ampolla.
Està mig buida.
Escolti, vol un altre tequila?
- Una copeta? - Espera, vaig a...
També hi ha rom.
L'acompanyarem.
Lois, em passes unes copes?
Mira.
Puc trucar a comissaria.
Faig un informe.
I el passaport què? Li tornem?
No, encara no.
Mira'l, no serveix per res, no ens pot ajudar.
Tranquil, tranquil.
Es recuperarà.
Li donarem oxigen i es trobarà perfectament.
Heu sentit a dir alguna cosa de l'almirall?
Com ara què?
- Doncs això, la flota. - No.
- No? - No, no hem...
- No vau tenir temps? - Gens.
No vam tenir prou temps.
- Es va posar nerviós pel passaport? - Ens va sorprendre
que s'enfadés tant.
Només el volíem per això.
Hauria de veure'l un metge
el més aviat possible.
No perdre'm tot el dia aquí.
Mira'l.
M'han dit que va estar en un bar amb l'almirall.
Podria ser.
Els han vist junts.
No sé si sap res.
Però alguna cosa deu saber.
Què tal amb l'almirall?
Amb mi no sol ser gaire loquaç, però amb vostè
segur que parla més.
He sentit a dir que es porten molt bé.
Prengui's una copeta, vinga.
Això, una copeta.
Se li posarà bé.
Ara ve, ara ve.
Una copeta.
Molt bé.
Una miqueta, així.
Així, així, molt bé.
Una mica més, vinga.
Així, molt bé.
És bo, eh?
Li recorda la nit d'ahir, eh?
Una mica més, t'anirà bé.
Vinga, així, l'últim glop.
Així, molt bé.
El seu amic, l'almirall, ja ha arribat.
Va estar amb ell, ahir a la nit?
Ja ha arribat, miri.
Saludi el seu amic.
- Saludi'l. - Home, Ferreira.
Parli amb el seu amic, l'almirall.
Així.
Què li vol explicar?
Recorda què li va dir ahir?
Prengui's una copa, li anirà bé.
- Quin pet. - Tot bé?
- Sembla que millor. - Es va refent.
La infermera ja ve.
No trigarà a venir.
L'he avisat fa deu minuts,
arriba de seguida.
Molt bé.
Ens pot portar una ampolla d'aigua?
Ben freda, per...
Li anirà bé, crec.
- Aigua? - Sí, aigua, per a ell només aigua.
Sr. Ferreira, una mica d'aigua.
Begui una mica d'aigua, això sí que se't posarà bé.
Està deshidratat.
A poc a poc.
Bé, així.
- L'he sentit cridar. - No.
No, està espantat, no sembla tenir les idees clares.
Ho confon tot.
Deu tenir problemes amb l'alcohol.
Si és així, ni vostè ni jo podem fer-hi res.
A més, deu estar molt deshidratat.
Segur que...
En el pitjor dels casos, l'ingressaran.
Una mica de repòs i es trobarà millor.
Ja està millor.
Morton
li ha parlat.
Morton, et quedes amb ell, oi?
El vigiles mentre ve la infermera?
- Així ja pot tornar amb... - Sí, torno amb els ballarins.
- Això, això. - Truqui'm si passa res.
No es preocupi.
Ens n'ocupem nosaltres, gràcies.
Vigila que no vingui, vull parlar amb ell.
Gens malament.
Sí, gràcies.
Els cambrers haurien de portar més roba.
Mira,
el local d'en Morton es va fer famós per això.
I també és el que fa que es morin d'enveja
els altres locals.
Us mereixeu alguna cosa més, no?
No sé què respondre, és...
Un local.
En Morton
pren la iniciativa, ell decideix.
Tots admiren en Morton?
Tots l'admiren, i també
està ple cada cap de setmana.
Des del meu punt de vista, es pot considerar admiració.
Has vingut
a la recerca d'inspiració?
No, he vingut perquè ho va suggerir el Sr. de Roller.
És una forma de promocionar els meus llibres
i de parlar de la meva obra.
Sempre va bé.
I potser la inspiració...
- Arribi. - Arribi o es manifesti més tard.
No sé, potser...
I de què tracten els teus llibres
en general?
Escric sobre la meva vida,
o també sobre el que imagino.
Depèn, canvia.
- Un escriptor ha de provar-ho tot. - Sí, tocar-ho tot.
- És cert. - Fins i tot la poesia, el teatre.
Em sembla genial.
Has publicat molt?
Bastant.
L'informe que em va demanar.
Hauríem pogut veure'l demà.
A veure, on firmo?
Exacte.
Sempre m'he salvat.
¿Veus la secretaria
del Sr. de Roller?
- Quina malparida. - Qui és?
Mareva, mira-la, allà.
Per què ho dius?
Perquè és molt rara.
He sentit a dir
que no durarà gaire, la farà fora.
Vaja, i per què?
Sembla que també treballa per a altres.
Total,
ell la va descobrir i...
Sembla que ella no en sap res.
Per a qui treballa?
Gent que val més no conèixer, crec.
Vaja...
Per això diuen que la faran fora.
M'encantaria ocupar el seu lloc.
- Ah, sí? - Seria interessant.
- Seria meravellós treballar amb ell. - I tant.
Crec que podria gaudir-ho molt.
Bé, comencem.
Vinga, per a tu i la teva salut, sobretot.
- Salut. - Ja m'he recuperat del tot.
- Lois. - Per a en Lois.
- "Manuya". - "Manuya".
També és amic teu?
En Lois
treballa amb l'amo de tot això.
Em van ensenyar un hotel
la setmana passada edificat
en un antic "mahei".
- Un cementiri sagrat. - Ja.
No és un bon senyal, l'hotel està abandonat.
És clar, aquestes coses...
I doncs?
Busquen un inversor, algú amb diners per...
- Ja, és clar. - Per a reconstruir-lo.
I li interessa?
- La seva feina... - No, no treballo.
- No treballa. - No.
L'hotel necessita una gran inversió.
Deu haver heretat una quantitat
important.
- Mai s'està sol en aquests projectes. - És clar.
- La gent amb diners... - És clar.
S'ajuda.
No tinc cap dubte que coneix a moltes
persones interessades que l'ajudaran amb aquesta idea.
Vostè també?
Sempre podrà comptar amb mi si necessita ajuda.
Em sembla imperatiu
que l'hotel reneixi de les seves cendres.
Mai és bo deixar que una cosa es podreixi.
Per això m'esforço a ser proactiu, quan hi ha un dossier,
intento evitar que s'estanqui.
- És un home d'acció. - Sí, exacte, m'agrada actuar.
Per això, si puc ajudar-lo
durant el poc temps que em queda aquí, compti amb mi.
I això, que se n'anirà?
Bé, ja sap, la meva missió...
- Com va, Shannah? - Bé.
Disculpi'm, no l'havia vista.
- Tot bé? - Tot bé.
- Està preciosa. - Gràcies.
Shannah, aquest és l'Olivier.
- Encantada. - És amic d'en Cyrus.
No recordo què li deia...
- Estic content que hagis vingut. - Sí, jo també.
T'ha convidat en Morton.
No necessito que em convidi per venir.
Em convido sol.
No necessito ningú.
Potser faig ús de les prebendes amb cert excés.
Però m'asseguro que tot vagi bé.
Em coneixen.
I saben
que em preocupo per tothom.
La veritat, m'enorgulleix.
Han demostrat que es fien de mi.
I és agradable.
És cert que es porta molt bé amb la població local.
I la gent d'aquí l'aprecia.
Bé, tot es basa en la confiança mútua.
Bé.
Quins plans tens després, de Roller?
A veure, després de què?
Doncs aquesta nit...
- No sé, em deixo portar. - Exacte.
Ja em portarà el vent.
El vent dirà.
Això, ja ho dirà el vent.
Estic una mica cansat aquesta nit.
És ell.
Bé, gràcies.
Digui'm,
pren drogues?
Sí.
Ja, entenc.
I vostè?
De tant en tant, però
tampoc és tan bo.
O sigui, com el cafè.
No del tot, l'efecte no és el mateix.
- Almenys per a mi. - Ja.
Òbviament, mai quan soc a alta mar.
- M'ho imagino. - Sí.
A terra, la cosa canvia.
A terra és per sentir com si estiguéssim a alta mar.
- M'equivoco? - Ho ha entès.
Diguem que m'ajuda a mantenir l'equilibri.
Reconec que em costa estar a terra ferma.
Molt.
- S'està millor al mar. - Molt millor al mar.
Em tranquil·litza, sembla que hi ha més solidaritat
entre... entre les persones.
Entre els éssers humans, els homes.
A terra
em falten agafadors.
És així de fàcil.
I el poble polinesi,
com altres pobles, en podria citar uns quants ara,
va ser exterminat.
Els genocidis van crear...
- El genocidi dels indis va crear... - Grans civilitzacions.
Grans civilitzacions, un mal per un bé diria un cínic.
El comentari més terrible que he sentit fins ara
va ser d'algú que em va dir
que fins i tot si una bomba nuclear engendrés malalties,
càncers de tiroides, malformacions en nens,
en fi, horrors,
que passessin d'una generació a una altra,
podríem curar-los gràcies als diners de l'energia nuclear.
Quan escoltes un discurs així...
Tinc la impressió d'haver-los perdut.
Aquell cambrer és nou?
Mai l'havia vist.
Una ovella esgarriada de bastant bon aspecte.
És un esforç
important i cívic que ens trobem aquí per participar
en el suport que donem a l'esperit de la Srta. Attia.
Des de fa anys, lluita de forma aferrissada
contra l'obscurantisme,
el políticament correcte, el puritanisme,
els conformistes,
els idiotes útils.
El seu esperit il·luminat em recorda als del segle XVIII.
Un esperit altament cultivat
que em recorda al dels llibertins,
pel seu valor intel·lectual
i per com cuida els seus plaers.
Jo també escric, sí,
però no tinc la pretensió de ser un escriptor.
Tots saben que escric, sovint em veuen
amb un quadern.
Em permet situar les idees,
esclarir les coses,
ocupar-me dels assumptes amb més precisió
i tenir més perspectiva.
Bé, és anecdòtic, disculpin-me.
Parlava de mi.
Divago.
Però reconec a un autèntic escriptor.
Aquells capaços de fer existir un idioma estranger.
De crear confusió davant els aclariments fàcils.
I la Romane és d'aquests.
A primera vista es podria pensar que és una burgesa parisenca
l'obra de la qual es gangrena per la pròpia introspecció.
Però no.
Aconsegueix, des de dins d'aquest entorn,
mostrar la seva cara bruta, obscena, ideològica.
Un esperit lliure i il·luminat, ja ho he dit.
Gens malament.
És molt.
Bravo, Romane.
Matahi, no ha presentat l'almirall a Romane?
No m'he atrevit, esperava que ho fes vostè, Sr. Comissionat.
- Crec... - Amb permís.
Almirall, permeti'm que li presenti Romane Attia.
Amb molt de gust.
- M'aixeco? - No, no.
- Senyora. - Sr. Almirall.
- Un plaer. - Encantat.
- Seguim amb les presentacions. - Senyora.
Espero tenir l'oportunitat de parlar amb vostè.
- Jo també ho espero. - Potser més tard?
I espero tenir el plaer de llegir la seva nova obra.
- Depèn de vostè. - Me n'han dit meravelles.
El Sr. de Roller l'ha deixat pels núvols
i no dubto que satisfaci les meves expectatives.
- M'he quedat. - Ha fet bé.
Actuar és actuar.
Crec en la virtut de l'acció.
S'han d'enviar senyals clars.
Forts.
Ostentosos.
Quan vegin el que estem disposats
a fer passar a la nostra població,
i repeteixo, la nostra,
¿els quedarà cap dubte
del que els espera als nostres enemics?
Pensen anunciar això públicament?
Tindrà el valor de fer-ho el seu govern?
- És clar. - Farà falta un parell de collons.
Ja prou de fer-ho tot d'amagat.
Els collons...
Clar que ho anunciarem.
S'adona de les repercussions?
Ho anunciarem a bombo i platerets.
Ens responsabilitzem.
Em responsabilitzo.
Però digui'm,
que faria amb tots els enemics?
- Amic... - I amb els terroristes?
Què faria amb els terrorismes
diversos i variats?
Té molts enemics.
- És l'alcohol, que et torna paranoic? - Tots tenim enemics.
A la Polinèsia no tenim enemics.
Aquí al costat, Filipines.
Indonèsia.
Ningú ens ha amenaçat mai.
A veure...
Intento...
Aguanto.
Aguanto dempeus.
Ho veu?
No del tot...
Aguanto dempeus, puc.
- Amb dificultat. - No.
Sí.
Molt bé.
Compte, almirall, tot bé?
Aniré amb compte.
No passa res, ja està, doni'm això, tot bé.
- Així. - L'almirall té aguant.
- Això, a veure, la palleta. - Una mica, sí.
Almirall.
Podem parlar un moment?
Almirall.
On anem?
Si li ve de gust, podem allargar la vetllada.
Anem.
- Anem al Paradise, senyor? - No, no.
Fa por.
Hi ha moltes restes, a més.
- Déu meu! - S'ha de veure.
Increïble.
Agafi's fort, Sr. de Roller.
- I el nostre campió? - El més jove?
No trigarà.
El seu equip de remolc porta algú a l'onada.
Després li toca a ell.
- Puc anar-hi amb moto d'aigua? - I tant, i tant.
Thierry!
Així.
Cuida'l.
Portes l'Alt Comissionat.
Sr. Comissionat, és Heirarii Williams, un gran surfista.
És el jove prodigi.
M'han parlat molt de vostè.
Si puc ajudar-lo,
fer alguna cosa per vostè, digui-m'ho.
- Genial, si el necessito li truco. - Faci-ho.
- Amb molt de gust. - Això és una competició.
- Competeixo en un altre terreny. - No ve a competir?
Competeixo en política.
- Ja ve. - És de les bones.
- Ve! - Tenim un Comissionat de recanvi?
- Extraordinari. - Quina passada, no?
Sí, quina sensació, no em sol passar.
No passa gran cosa a la meva feina.
Aquest és el meu despatx, però el despatx em vol matar.
S'ha de sortir del despatx.
El noi és genial.
Intentaré ajudar-lo, m'agrada com pensa.
Sí, segueixi'l, no es penedirà de donar-li un cop de mà.
Som-hi.
No hi ha res per veure?
La nevera portàtil.
Quines onades.
- Tranquil·la, no passa res. - És increïble.
Quines onades.
Feia anys que no veia una cosa així.
Endavant.
De Roller, un amic de la causa.
Endavant, segui.
Hola.
Tens una casa preciosa.
Portaré alguna cosa per beure.
No sabia que vivies en un lloc tan bonic.
- No ho saps tot. - Una casa preciosa.
Un "faré" ben bonic.
Sí, un "faré" molt bonic.
Esperava veure en Jacques.
En Jacques ja no hi és, oblida't d'en Jacques.
Soc el teu interlocutor.
- Senzill. - Sí.
És l'hora dels joves, d'acord?
Em sembla bé.
La primera manifestació es convocarà aviat, però tranquil.
Ara estem organitzant el moviment.
Volíem veure amb tu com serà la reacció,
si es pot controlar.
Sou conscients
que només són rumors.
No disposo
de cap dada concreta.
De moment, res és segur.
Mira,
és igual el que pensis
o la informació que hagis pogut aconseguir.
Les primeres manifestacions seran aquesta setmana.
No tenim intenció d'esperar que arribi una possible confirmació.
No, actuarem.
Res de tornar a l'any 95,
ni tampoc als setanta.
No vam fer res.
I vam empassar-nos assajos nuclears a casa.
Ja prou.
No ets aquí per donar la teva opinió,
ens la pela.
Ens hem reunit per demanar que facis
el que ens convé,
de forma preventiva.
Potser hi haurà morts, ferits, ho tenim en compte.
Però et demanem que moderis la resposta.
D'aquesta manera,
el teu cap
quedarà satisfet amb la teva bona feina.
Per altra banda, la població local
no s'aixecarà en contra teva.
Pots jugar als dos bàndols.
Hauràs de filar prim, però és factible.
Aconseguirem imatges, i és el que ens interessa.
El merder, les notícies falses.
És l'època en què vivim.
Així de fàcil.
És el problema dels joves.
- Amic, no siguis condescendent. - No ho soc, de cap manera.
No parlem entre iguals.
Acabes de néixer, surts de l'ou.
I m'expliques com funciona?
Et penses que no estic al cas de què passa?
O de qui són els teus amics?
Et penses que he vingut sense saber-ho?
- Amic meu, hauria de recordar-te que... - Deixa de dir-me "amic"..
Tu i jo no som amics.
Baixa del pedestal, no soc amic teu.
“Amic, amic...
Parles amb un representant de l'Estat.
Entesos? I no m'agraden els tripijocs.
Intento ocupar-me del poble el millor possible.
- Ah, sí? - Et sorprèn?
Doncs el poble té una cosa a dir en aquest moment.
Doneu-me una mica més de temps.
Us garanteixo que quan arribi el moment,
actuaré amb vosaltres.
Seré conseqüent.
Tinc la impressió que no ens entenem.
No estic aquí per demanar-te permís.
Estic aquí per avisar-te
que actuarem d'aquí a uns dies.
Estem aquí per ajudar-te, amic meu, entén-ho.
- Bé. - Parles molt.
- Parlo poc. - I no saps res.
- Però sé com actuar. - Sí?
Matahi.
Vine aquí.
Fa molt que et conec.
A veure si ho entens.
Hi ha una cosa que em preocupa.
Només una.
I és que un noi com tu
és incapaç d'organitzar una cosa així ell sol.
Per tant,
imagino que uns interessos més elevats
que els meus caps
s'han posat en contacte amb tu.
Se m'acut Rússia, Xina, fins i tot
l'amic americà.
I això sí que em preocupa.
Em preocupa perquè
si aquesta gent ha acudit a tu en aquest moment,
potser hauria de deixar la carrera, no entenc res.
Intentes donar-me lliçons de geoestratègia?
Parlar-me de la carrera tecnològica?
Et penses que no sé
que a Xina,
a Rússia, a Amèrica
no els hi convé que es realitzin aquests assajos?
Et diré el que has d'entendre.
T'he escoltat.
M'has escoltat.
No vaig en contra teva.
Sé qui ets, saps qui soc.
No vaig en contra teva ni contra la gent d'aquí.
Al contrari del que creus,
no ens movem per vanitat,
com es mou el teu poble, el teu govern.
Tenim conviccions.
Tenim certeses.
El sistema és diferent, el modus operandi també.
- Endavant, riu. - No ric.
Però t'escolto i em sembles ingenu.
Mira,
crec que ets un covard.
Pensa en el que t'he dit.
Et toca tirar a tu.
No hi ha res més a dir.
Parlarem aviat.
No en traurem res.
Es veu molt bé.
Sí, molt millor.
- Felicitats, és genial. - Ho canviarem una mica.
- Sí. - No és prou agressiu.
Sí, falta un toc d'agressivitat als rostres.
- També de duresa. - Sí.
- De combativitat, no? - Sí, és això.
Les gallines somriuen una mica, encara no està del tot...
Li falta agressivitat.
- Li falta pugnacitat. - És un ajusticiament.
S'ha de sentir la violència de l'ajusticiament.
Sí, em sembla que l'única crítica és aquesta,
la falta de violència.
- Ho canviarem. - És clar, és clar.
És una qüestió d'interpretació.
Les baralles de galls són despietades.
Ho canviarem.
- Genial. - Tinc una idea.
- El millor seria que tu matessis a... - Sí.
Però les gallines somriuen, no pot ser.
Li falta violència.
- També ho ha notat? - Sí.
Hi ha galls grans i galls petits?
- I pollets. - Sí, pollets també.
Ara.
És el moment, aquí el mata.
I les gallines el rematen.
Amb sang!
Ara!
Mata'l!
M'agrada com acaba, està molt bé, bravo!
- Aquesta vegada sí que han... - Magnífic, hi ha suor, sang.
Bravo! Ara sí, ara és perfecte.
Hi ha morts.
- Sí, es... - És molt fort.
Potent, bàrbar.
- T'ha agradat? - Moltíssim.
- És el que volies? - Sí, li faltava violència.
El "feeling", el tenim.
Els músics, bravo, genial!
Genial, genial.
Ara es nota, es veu a les cares.
Us heu entregat, és fantàstic.
Tots s'han esforçat.
Però, es veurà morir els galls?
És bo veure la violència, mostrar-la cruament.
Sense emocions, sense miraments, s'han de matar.
Si cau, s'ha de rematar.
Rematar-lo ara mateix, aixafar-lo.
- Benvingut a bord. - Gràcies.
- Endavant. - Moltes gràcies.
- Senyores. - Passa primer.
Compte amb el cap, tothom sol xocar-hi.
- Seria una llàstima començar així. - Sens dubte.
Mirin, és sublim.
Mai m'hi acostumaré.
Sempre que pujo a un avió,
m'astora.
- Fixi's què bonica és l'illa. - Sí.
Un munt de colors, l'escala de blaus.
És diví.
- El bressol dels déus. - De Jesús.
És molt bo per a l'ànima.
Neteja una mica, ajuda a reflexionar millor.
Necessito tenir perspectiva.
La gent viu amb passió.
Tot gira al voltant de la passió.
I això comporta
emoció.
Però massa emoció pot vèncer el raonament.
No es raona...
No es raona amb emoció, és impossible.
S'ha d'intentar descarnar-se del tot.
Només amb la distància suficient
es poden prendre decisions per a la majoria.
Sense deixar
que et guiï el cor.
Per desgràcia, no només pot ser això.
Infringeixo la norma.
Però em fio de vostè.
- Aterrem en 20 minuts. - Quan?
- 20 minuts. - Molt bé.
Crec que li caurà molt bé.
Ja veurà, pel que fa a la feina
són molt eficients.
A més de ser amics,
molt bons amics meus.
- Gràcies, comandant. - De res.
- Què tal, Shannah, ha gaudit? - Sí.
- Aquest petit viatge. - Genial.
Som-hi.
Endavant.
- Gràcies. - De res.
- Gràcies. - Un plaer.
- Fins després. - Fins després.
Passin-ho bé.
- Amic meu. - Què tal?
Què tal el viatge?
No ha durat ni un segon, com estàs?
M'alegra veure't.
- A mi també. - Ha passat massa temps.
- Hola. - Com estàs, home?
- Molt bé. - Bé?
Quina alegria.
- Benvingut. - Senyora.
- Com a casa. - Gràcies.
- Vinga, explica, ¿va tot bé? - Sí.
- Sí? - Tot bé.
- "Yarana". - "Yarana".
La meva col·lega, Mareva.
I la Shannah,
que ha vingut en qualitat d'observadora.
Bé, m'alegra molt que tot vagi bé.
Tot va molt bé.
Tot va bé, exacte.
Vam fer una bona feina el mes passat.
O sigui que vindré aquí com a figurant.
- No necessites el meu suport. - Sí, una mica.
- De veritat? - Sí.
Llavors, el millor
serà recórrer l'illa sense pressa.
Reconec que em sento feliç.
L'alcalde sortint i el futur alcalde.
Guanyaràs segur.
Vull guanyar, de moment soc el més fort.
Continuarem treballant bé el meu equip i jo, aquí els tens.
Què diuen els sondejos?
De moment estem en el 72%.
Però tinc l'esperança d'arribar al 80, al 99% fins i tot.
En compte, et titllaran de república bananera.
T'acusaran de falsejar les eleccions.
- Ho diuen els envejosos. - Només ho diuen els envejosos?
Home, deixa alguna cosa per als oponents.
- Tinc oponents. - Faig broma.
Només tu saps el que s'ha de fer.
És la primera persona que vaig conèixer aquí.
Em va acollir amb els braços oberts, em va convidar a casa seva.
Va ser d'una gran generositat.
Per a mi, la nostra amistat no té preu.
Et quedaràs uns dies?
- Me'n vaig avui mateix, no puc... - Avui?
Podem menjar, però marxarem a les cinc.
En aquest moment haig de bregar amb diversos assumptes.
M'enfronto a situacions una mica preocupants.
- A què et refereixes? - A veure...
Hi ha rumors.
Al principi no vaig fer cas d'aquests rumors, no em semblaven...
- Vaig suposar que no era... - Quina mena de rumors?
Mira...
Em... nego a acceptar-ho, és massa...
M'hi nego perquè em sembla una bogeria.
La represa d'assajos nuclears.
Al principi només era algú
que havia sentit parlar a algú...
No pot ser.
No és gens bo.
Per què no ho fan al mig del desert o...?
Potser és una paranoia meva, potser només es tracta
d'una trama
per debilitar-me.
I tampoc aconsegueixo creure que sigui tan important.
Quin poder de decisió tinc?
Soc un simple representant de l'Estat.
Deuen ser assajos aeris o...
Ni idea.
S'han posat en contacte amb un amic meu
per ocupar-se de la instal·lació
de llums en algunes illes, per tant, alguna cosa es cou.
Això és recent.
Em preocupa perquè, en certa manera, corrobora...
- El fet que... - No, no et preocupis.
Parlarem amb els pescadors, estaran al cas de tot.
Bé.
- El nostre equip investigarà. - Hi ha moviment, això sí.
Hi ha molts marins a l'illa,
de sobte.
Es nota que fa bastant temps que no veuen llum natural.
Ja m'enteneu, estan molt pàl·lids, han estat...
- Sembla greu. - Sí, sí.
Ho comprovarem.
Ja vam sobrevolar,
vam fer un vol de reconeixement, però...
Però no vam veure res, i no puc fer-ho cada dia.
No és la meva feina.
Tampoc confio del tot
en la jerarquia.
Estic en un mal pas.
Al principi vaig pensar que només eren rumors.
Treuen
el vell esquelet de l'armari
per intentar espantar-nos, però comença a ser...
A ser preocupant.
Tinc la sensació que intenten marginar-me.
Des de fa un temps
penso que el ministre i el president són uns imbècils.
- No és nou. - Sí...
Ben dit.
Soc sincer.
Hem de...
Sigui el que sigui, ho hem d'esclarir.
Amb discreció, però...
Entenc que per a vosaltres sigui molest,
però no si no pots compartir-ho amb els amics,
és molt dur.
Em sento bé aquí, amb vosaltres.
- Has fet bé de dir-nos-ho. - Ho sé.
- El pròxim cop vine només a gaudir. - Ja m'agradaria.
Estaries millor.
- Em trec el vestit. - Sí, el vestit, tota la parafernàlia.
Ho deixes a l'avió i surts amb el pareo.
Aquests són els millors moments.
Els trobo a faltar, però des de fa unes setmanes,
m'espremen com una llimona.
Sempre em demanen
que els ajudi.
Començo a sentir la tensió.
De cop, un tipus com en Matahi
està convençut que és un senyor de la guerra.
El món sembla que va del revés.
No me'l prenc gaire seriosament,
però em preocupa qui està darrere de tot això.
Sí, qui?
- No vols cantar, Shannah? - Vinga, sí.
- Però si no sé cantar. - És clar que sí.
- Una cançó. - Del cor.
- Estàs en una coral. - No.
No, hi vaig estar.
Només sap cançons picants.
Mireu, s'ha enrojolat.
Si canto, es posa a ploure.
Com jo.
Sortiran tots els crancs de l'illa.
“Mira, el company canta.
Ara és cantant, segur que el reelegeixen.
És artista.
Avisem els cotxes que ens recullin?
Estic alleujat, marxo amb una preocupació menys.
Sí, ara pots despreocupar-te.
Va bé.
Bé, amics.
Una abraçada i fins aviat.
Amic meu.
Bé.
Fins ben aviat.
Mareva, vostè es queda aquí.
Aniria molt bé
si els hi donés un cop de mà amb les eleccions.
Ja veureu, té grans qualitats.
Sobretot la lleialtat.
Amic meu.
- Fins aviat. - Bon viatge.
Ens veiem d'aquí a tres dies.
Més aviat d'aquí a tres mesos.
- Molt bé. - Vinga.
- Adeu. - Bon viatge.
- No ens hem retardat. - No.
- Vostè primera, Shannah. - Senyora.
Compte amb el cap.
- Que tinguin un bon vol. - Gràcies.
PROHIBIT EL PAS
- Però, què fan? - Cada dia el mateix numeret.
- Cada dia igual. - Sí?
Des de quan?
Doncs deu ser...
Deu ser el sisè o setè viatge en els últims deu dies.
Són molts viatges.
- Les coneixes? - Sí, sé qui són.
N'hi ha una que sempre és la mateixa.
Les altres canvien cada dia.
Amb una barqueta així no poden anar gaire lluny.
Hi ha rumors...
- Diuen que les noies... - Què deuen esperar?
- Diuen que van a un submarí. - No veig...
Un submarí?
No m'ho crec.
Un submarí, no.
- Molt James Bond. - Això diuen.
Es troben amb els nois, els marins.
Si queden amb marins,
té més sentit que sigui una fragata.
- Una fragata militar. - Pot ser.
Dius que les noies van a un vaixell.
- Seria molt fàcil localitzar-lo. - No si ho apaguen tot.
Els vaixells de la marina saben ser discrets.
Així no veurem res.
Elles sí que saben on van.
Hauríem d'interrogar-les, si més no al...
- Al capità. - A un dels dos capitans.
Si a això se li pot dir "capità", alcavot, més aviat.
Sí, alcavot també.
Quan mira el mòbil, se'n van de cop.
Després diria que, com que és fosc,
el vaixell s'apropa sense llums.
El submarí no em sembla probable.
En aigües territorials...
Som a França.
- Ja. - Estan a casa seva.
Ja, però
se sabria si fos un submarí.
Se sap, ja se sap.
- Com ho saps? - Perquè ho sé.
N'estic segur.
Tenen reforços.
Qui són aquests?
- Els havies vist abans? - No, mai.
No he portat els prismàtics.
Merda.
- Bé, què explica? - Qui?
En Ferreira.
Sobre què?
Va parlar de la documentació, de l'almirall, d'alguna cosa?
- No. - No.
Acaba d'arribar.
No vol marxar?
No m'ho diu tot.
I ara t'ocupes d'ell?
- T'ocupes d'ell? - Sí.
Ha vingut a fer una copa.
M'agradaria saber quant temps hi serà.
Ni idea.
No tinc aquesta informació.
- I sou bons amics? - Sí, ara sí.
Vam trobar la seva documentació gràcies a la Shannah.
Sí, ho recordo.
Sense ella, mai l'hauríem trobat.
No és fàcil oblidar els seus ulls.
Veure-la és gairebé tan bonic com recuperar el meu passaport.
Quan una cosa es resol,
no fa falta explicacions.
Sé que és molt amic de l'almirall.
També hauria pogut ajudar-lo.
Desconec si hi ha
cap motiu perquè els tres treballem junts.
Però ho sabrà molt millor que jo, acabo d'arribar.
No sigui modest.
Diguem que és infreqüent.
Sí.
Però crec...
- Sobretot perquè només faltava això. - Sobretot.
¿Què es pot fer amb un passaport a l'illa?
Bé,
tot en ordre.
Si puc ajudar-lo en alguna cosa, digui-m'ho.
Serà un plaer donar-li un cop de mà si puc.
No ho oblidaré.
Està en bones mans.
La Shannah
és meravellosa.
Gràcies, compto amb vostè.
Adeu.
- Així que el coneixes? - Sí.
Per l'hotel.
Una mica o...
Sí.
- Vaja. - Ens vam fer amics a poc a poc.
Es va preocupar per vostè.
És possible, però es preocupa més per tu.
Els enganyarem a tots.
Segur.
No saben que quan hi siguis tu, hi seré jo.
Quan entris en un lloc, seré jo.
Quan els parlis, seré jo.
En quin sentit?
Seràs els meus ulls.
El meu braç armat.
Shannah, l'alt comissionat.
Ocuparé el teu lloc.
- Exactament. - Sí?
Però ningú ho pot endevinar.
Estaràs a l'ombra.
Me n'aniré,
se n'alegraran i pensaran que la meva vida és un fàstic,
que ho he deixat tot.
Sí, tot excepte a tu.
Gràcies.
Em dones moltes coses, Shannah.
Més del que et penses.
Ets molt amable.
Quan menys ho esperin,
colpejaràs amb totes les teves forces.
Ets la depredadora.
Són les preses,
els meus trofeus.
Te'ls menjaràs vius.
Ets una autèntica fera.
Una tigressa.
Una lleona.
- T'agrada? - Sí.
Molt.
- A quina hora va marxar el portuguès? - A les tres.
No va dir res?
No.
- Què va fer? - Aquí?
Vam prendre una copa.
El vas maltractar una mica?
No gaire.
Vaga en cercles.
Creu que és un cercle o una espiral?
Una espiral descendent.
Una cosa molt obscura controla les seves emocions.
Assegurem-nos que es troba ben a baix.
Al fons
d'un infern obscur.
Però s'apropa un raig de sol.
Sembla que marxarà aviat.
Està quasi buida.
Vaig a veure.
Ahir mateix,
un noi m'explicava
que la seva àvia
havia tingut, un rere l'altre,
càncer de tiroides, de pit, de gola.
Dos.
Dos càncers de pit.
Estava en remissió quan van detectar un altre tumor.
Li van treure els dos pits.
No tenen diners per a la reconstrucció mamària.
Costa
molt curar aquest tipus de malalties a la Polinèsia.
La gent es posa nerviosa.
Gairebé diria que paranoica,
però també es podria titllar de sentit comú.
Sí, vigili, la gent està una mica alterada.
Quan es veu un uniforme com el seu,
no és una cosa que agradi gaire.
Jo mateix soc motiu
de moltes preguntes, però vostè...
Se sap
que un bon nombre de noies va regularment
a bord d'un
dels seus artefactes mortals.
La gent s'estranya, es fa preguntes.
Surten de nit, tornen a l'alba bastant trinxades.
Hauria de dir als seus homes que es moderin una mica.
Els falta educació.
És clar, sense veure dones
després de tant de temps...
Acaben
una mica sonats, no?
Sí, m'ho pregunto.
Si hi hagués un accident, les llençarien a l'aigua i punt.
Girem full amb el tema de les noies,
però la veritat, no m'agradaria
que hi hagués un escàndol
per uns rumors que apunten
a una possible represa dels assajos.
No em solen mantenir al cas.
Per aquesta raó
m'agradaria poder informar-los.
Però no els hi puc dir gaire cosa.
Com deia abans,
interessos hostils al nostre país
es comencen a fer notar massa a l'illa.
Es manifesten amb poca subtilesa.
I aquests
són menys simpàtics.
Més amenaçants.
Crec que s'enfadarien
amb una nova tanda.
L'han amenaçat?
Animi's, home, tot anirà bé.
Alegri's.
Bona vetllada, almirall.
Li dono la meva paraula.
Tot anirà bé.
Imbècil.
Què tal la vetllada?
Anem a casa teva.
- Em quedaré amb el cotxe. - Sí, senyor.
Som-hi.
No hi ha res.
La política és com una discoteca.
Li han posat "Paradise", però són idiotes.
Juguen amb el diable.
Allà estan, tots junts,
amb llums a la cara.
Amb flaixos en l'obscuritat.
Llums intermitents.
Ja no tenen referències.
Perden l'equilibri, perden la memòria.
Ho perden tot, inclús el sentit comú.
Quan arriben allà, ja no en surten.
No hi ha ni dia ni nit.
Ja no hi ha temps.
Així és la política.
Persones en l'obscuritat que ni tan sols es miren.
Desconnectades de la realitat.
Es van fotre allà...
Va començar amb els estudis.
Moltes societats secretes.
Molts clubs privats per passar la nit bevent.
Els hi donaven xampany per beure, els hi portaven menjar.
Se'ls tractava com els amos.
Van perdre la noció del temps.
I aquests explicaran tot el que van veure.
Aquests imbècils, aquests ignorants.
Ignorants.
Es pensen que són els amos,
però els enganyen.
Es pensen que ho controlen tot.
No controlen res.
Ni jo controlo res.
És una il·lusió.
Viuen en la il·lusió.
Però entraré en aquest club.
Encendré el llum.
Trauré la música.
I miraré un a un els seus rostres desfets,
inflats per l'alcohol, consumits pel cansament,
els seus cossos marcits, amb la pell penjant.
Com una colla de gossos mossegant-se entre ells.
Ho sents?
Ja veus.
També noten el perill.
Saben que s'apropen.
Saben que aviat rebentarà.
Són més llestos que els seus amos.
Doncs sí.
Així és la política avui.
No queda res.
No queden homes, no tenen la talla.
Semblen nens.
Es pixen a sobre pensant en una deflagració nuclear.
No són capaços de veure el perill, no entenen res.
No saben el que els espera.
Recomprarem una a una les parcel·les.
No hi haurà assajos, aquest cop llençaran la bomba.
Ja veuràs, els solcs es propagaran
per tot el món.
Però estarem lluny.
Sí, ja haurem marxat.
Haurem deixat enrere la seva cort de miracles.
Per això, abans de marxar
tornaré al seu tuguri pudent
i el cremaré.
Els carbonitzaré a tots.
Els cremaré a tots.
No quedarà res.
Res de res.
Ja es poden amagar al seu submarí.
Acabaran podrint-s'hi, a la seva tomba.
Quan llencin la bomba, no quedarà res.
Quan tornin a pujar al cap d'un temps,
agafin l'escala rovellada i obrin l'escotilla a alta mar,
què creus que quedarà?
Pobres idiotes, imbècils.
Acabaran devorant-se per sobreviure.
Però jo estaré lluny, ben lluny.
No els veuré envellir,
atrofiats,
com nens deformes,
dones malaltes.
De Roller, estem preparats.
El vaixell espera.
Molt bé, ara?
Quan vulguis, t'emportes aquest?
Sí.
Te'n fies?
Sí, mira'l.
Dorm com un nen.
- T'espero al moll. - Sí.
Preparat?
Molt bé.
I doncs?
Res.
- Em fa sortir de polleguera. - No has escoltat res?
Ni llums, ni motors, ni noies.
- Jo tampoc. - No sé quina hora és.
- Però estem bé. - Són quasi les sis.
Quasi les sis.
No seria gaire bo que sortís el sol
i que ens enganxessin.
15 minuts més i ens veiem a la platja.
- Vas cap a l'est? - Sí.
Apaga el motor de tant en tant per si escoltes...
- Ho he fet, però... - Jo també.
Fa quatre hores que estem aquí.
- Ens veiem d'aquí a 20 minuts? - 20 minuts, fet.
- Està bé? - Sí.
Tot bé?
Sí, sí, molt bé.
Bé, bé.
Molt bé.
Escoltin, senyors.
Avui sortim cap a les illes.
No tornarem.
Alliberin-se de tot el que els reté aquí.
Recollirem els últims enginyers
indispensables per al compliment de la missió.
Tot està preparat.
El primer llançament serà a l'alba.
El primer en 20 anys.
Vint anys
és el que fa que esperem
per elevar-nos a l'alçada de les grans potències.
Els farem témer el pitjor.
Es necessita valor
per enfrontar-se al que faran.
Sí, valor!
I cor!
En tenen de sobres.
Temen el seu públic,
però no es preocupin.
Allà on anem, ningú ens reconeixerà.
Perquè ningú coneix la nostra missió.
Fa 20 anys vam cometre l'error de creure
que entendrien el significat del sacrifici.
Només els que ens han de témer
veuran del que som capaços.
Potser un dia
altres reconeguin el seu sacrifici.
Aquell dia, el món haurà canviat.
Subtítols: Gabriel Ventura