Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Én, Constance Reid, téged, Clifford Chatterley-t,
hites férjemül fogadlak,
hogy a mai naptól együtt legyünk
jóban, rosszban,
gazdagságban, szegénységben,
egészségben és betegségben.
LADY CHATTERLEY SZERETŐJE
- Milyen érzés? - Nem tudom. Kérdezd meg holnap!
- Enned kell. - Meg kell szabadulnom ettől a ruhától.
Hogy nézek ki?
Nem hiszem, hogy Clifford sokáig akarna maradni a fogadáson.
Szerinted az anyja nem egyezett volna bele?
Nem vagyok biztos benne.
Mármint a ruhába vagy az esküvőbe, Hilda?
Reggel visszamegy a frontra. Most képzeld, ha otthagyjuk,
és valami szörnyűség történik!
- Jobb lett volna csak lefeküdni vele. - Hilda!
Komolyan. Kisebb elköteleződés, és Clifford egyébként is csak ennyit akar.
Clifford nem olyan.
Ismered. Kedves és figyelmes. Biztonságot sugároz.
Talán a családja konzervatívabb, mint a miénk,
de személy szerint ő sokkal haladóbb gondolkodású.
- Gondolod? - Igen.
- Tud a német fiúról? - Igen. És azt mondja, nem baj.
A háború előtt volt, úgyhogy nem számít.
Nem kell mondanod. Nekem is volt német fiúm, emlékszel?
Hát, az enyém már nem él.
Látod, pont ez az!
Mi?
Nem akarom, hogy újra bajod essen.
Olyan könnyen kitárod a…
szívedet másoknak.
Hilda!
- Clifford! - Itt az erősítés.
Gondolatolvasó.
Majdnem megittam a tiéd idefelé.
- Egészség! - Egészség!
- És most? - Apáink pohárköszöntővel készülnek.
Együtt szembenézünk velük?
Hát persze.
Szenzációsan nézel ki!
Köszönöm.
Készen állsz?
Igyunk Cliffordra és Connie-ra,
új reménységeinkre, hogy Wragbynek lesz örököse.
Cliffordra és Connie-ra!
Apa, nem csak ezért házasodunk!
Mi másért házasodna egy baronet?
- Én azért, mert megtaláltam Connie-t. - Én meg téged.
Köszönet azoknak, akik felajánlották a vaj- és cukor-fejadagjukat az ünnephez.
Chatterley következő örökösére!
Chatterley-re!
Jaj, Istenem! „Mi másért házasodna egy baronet?”
Hihetetlen.
Szeretnél gyereket, Clifford?
Igen. Majd egyszer.
Magam miatt. Nem apám kedvéért.
Gondolom, te is.
Azt hiszem, igen.
Mi az? Jól vagy?
Igen, persze. Bocsánat.
Csak…
Állandóan eszembe jut a frontszolgálat.
- Tudom, hogy nem lesz baj. - Nem lesz.
- Nem muszáj most megtennünk. - De én akarom.
Biztos ne menjek ki az állomásra?
Köszönöm.
Ne csináljunk jelenetet!
Szeretlek, Con!
Szia!
Várom a leveleidet!
Minden nap írni fogok.
Drága Hilda, tudtam, hogy a háború mindannyiunkon változtat,
de azt nem, hogy ennyit.
Olyan, mintha ezer éve ért volna véget, nem csak fél éve.
Már elköltöztünk Londonból.
Megérkeztünk Wragbybe,
Clifford családi birtokára.
Ahogy letelepedtünk, sűrűn fogok írni.
Szerető húgod, Connie.
Köszönöm.
Isten hozta itthon, Clifford úr! Imádkoztunk magáért.
Köszönöm, Mr. Warren!
Így.
Köszönöm, megoldom.
Warren úr és Warrenné, bemutatom a feleségem,
az új Lady Chatterley-t.
Örülök, hogy megismertem.
Rengeteg dolgunk lesz.
Vegye vissza a személyzetet, Mrs. Warren.
- Látott már szebb napokat ez a vén ház. - Fog még látni.
Arra gondoltunk, az apja dolgozószobáját használja majd,
és akkor nem kell lépcsőzni.
Köszönöm, Mrs. Warren.
De nem.
Hozzák csak ide a csomagokat!
A könyvtár lesz a hálószobánk.
Nincs inspirálóbb egy írónak, mint könyvek közt aludni.
Itt halt meg apám. A szíve vitte el.
- De szerintem inkább a harag. - Clifford, ezen már túlvagyunk.
Olyan életünk lesz, amilyet építünk.
- Mrs. Warren! - Igen?
Engedjen be egy kis fényt!
Igen, asszonyom!
Nézz körül!
Így lesz.
Nyugodtan használd a fenti szobát a családi portrékkal.
A tiéd lehet az egész emelet.
Üdv itthon, Clifford!
Jól vagy? Tartalak. Támaszkodj rám!
- Mehet? - Igen.
Bele fogok jönni.
Imádom.
Azon gondolkozom…
hogy kibővítsem a novellát, amit Cambridge-ben írtam.
Regénnyé.
- Nagyon jó ötlet. - Gondolod?
- Leszel a szerkesztőm? - Persze.
Lektorod, gépírónőd. Megpályázom az állást.
Előre sorolom a jelentkezésed.
- Ez így jó? - Igen.
Puhább, mint gondoltam.
- Az első éjszaka Wragbyben. - Isten hozott!
- Ne haragudj! - Semmi baj, tényleg.
Mi az?
Bocsáss meg, Con!
Nem bírom tovább.
Nagyon sajnálom.
Nem baj. Ne aggódj!
Minden jó lesz.
Igen.
Szeretlek, Con.
Most nehéz, de majd meglátod.
Boldogok leszünk.
Itt, Wragbyben.
Jó napot!
Erős vagyok, keményen dolgozom, nem fogom cserben hagyni.
Lily Wheedon. Anyám Geoffrey úrnak dolgozott.
Valóban?
Oliver Mellors?
Apámnak dolgozott a háború előtt.
Így van, uram.
- És hadnagy volt. - Az voltam, uram.
Ön szerint a vadászmesteri munka
elegendő lesz a tiszti hivatás után?
Egy kis csend jót tesz majd.
Eleget láttam a háborúból.
Akárcsak én.
Jobban ismeri a birtokot, mint én.
Nem, nem jöhettem, amikor asszonyunk dolgozott.
Hát akkor. Üdv újra, Mellors úr!
Uram.
Ebben az esetben együtt kell majd feltérképeznünk.
Köszönöm, Lily.
Kelly Martin vagyok, asszonyom.
- Köszönöm. - Öt éve szolgálok.
Kedves Hilda…
Nem szép tőlem, hogy nem írtam hamarabb.
Mentségemre szóljon: a birtokon elképesztő sok a tennivaló.
De végre felállt a személyzet, és nagy erőkkel helyreállított mindent.
Clifford újra magára talált.
Még mindig csak nekem engedi, hogy segítsek,
de minden nap egyre több dologra képes.
Folyamatosan ír,
ami feldobja, és már majdnem befejezte az első regényét.
„Mrs. Gertuddal egy vacsorán találkoztam, vessző, melyet Lord Witherby adott.”
Witherby, W-I-T-H-E-R-B-Y.
„Egy olyan fickó, aki…” Ez nagyon tetszik…
Csendes itt vidéken.
Hiányzik a londoni életünk, és persze te is hiányzol.
De azt hiszem, tovább kell élni, ha esik, ha fúj.
Voltak vendégeink.
Főleg Clifford régi barátai.
Nem meglepő, hogy egyik sem talált magának feleséget.
Olykor írók is meglátogatnak minket, akiknek Clifford issza a szavait.
Úgy tűnik, az én barátaim attól tartanak, hogy a balsors ragályos.
Tudom, Owennel mindenfelé utaztok, mióta vége a háborúnak,
de ha egyszer hazajöttök, nagyon szeretnélek látni.
- Zavarok? - Dehogy.
Gondoltam, elmennék pár napra Londonba,
meglátogatni Hildát.
Magamra hagysz?
Hatalmas személyzetünk van.
Nekem te kellesz.
Miért nem hívod el Hildát? Szívesen látnám.
Már elhívtam. Nem tud több hétre elszabadulni Londonból.
De legalább el tud jönni.
Kimegyek sétálni.
Minek? Mrs. Warren bármit hoz, amire szükségünk van.
Clifford, nincs szükségem semmire. Csak sétálni szeretnék.
Hát jó, drágám.
- Ahogy óhajtod. - Jézus!
Szia!
Flossie, gyere ide!
Gyere!
Jól van, jól van.
Továbbmentem, és lefelé találtam egy patakot, ami átszelte az erdőt.
Azt hiszem, ismerem a helyet. De nem fogok többé eljutni oda.
Kitalálunk valamit, ha odamennél.
- Jó. - Talán.
- Felkészültél? - Igen.
Rendben.
Teljesen jó.
- Jó így? - Igen.
Nem akarom, hogy elejts.
Nem ejtelek el.
Figyelj, csak…
Ez az.
Ez lesz az. Most jó. Csak engedj oda!
Köszönöm.
- Ez az. - Látod, nem is kell a segítségem.
- Néha biztos gyűlölsz ezért. - Nem.
Nem hibáztatlak.
Néha azt kívánom, bár ne éltem volna túl.
Clifford.
Ne mondj ilyet!
Nélküled el lennék veszve.
Beengedek egy kis friss levegőt.
Milyen tiszta az ég!
Nincs füst a levegőben. Május elsején zárva vannak a bányák.
Lemehetnél Tevershallba.
Megnézni a vásárt. Ha van kedved.
Csak érj haza uzsonnára!
Jó, lehet.
- Jó napot! - Jó látni, Lady Chatterley.
De jó, hogy itt van, Lady Chatterley!
Ez nagyon kedves.
Köszönöm.
Boldog május elsejét, hölgyem!
- Boldog május elsejét! - Ez a drágaság kicsoda?
- Ő az én Josephine-em. - Szia!
Köszönj Lady Chatterley-nek!
Ma úgy látszik, mindenkiből ezt váltom ki.
Mrs. Flint. Tanító vagyok a faluban.
Connie vagyok. Örvendek.
A férjem bérli önöktől a Marehay Farmot.
- A Marehay Farmot? - Nincs messze maguktól.
Együtt fogunk harcolni. Ha elegen vagyunk, megállítjuk őket.
De csak ha összetartunk.
Mi volt ez?
A bányászok. Újra tüntetnek.
Újra?
Gyakran van ilyen?
Valamelyik bányából jöhettek.
Ha a saját falujukon masíroznak így át, kirúgják őket.
Szóval a mi tevershalli bányászaink is más falvakban tüntetnek?
Nem tudom.
Lehet, hogy tanítom a gyerekeiket, de a feleségeik nem állnak velem szóba.
Ez közös bennünk.
- Jó napot, Lady Chatterley. - Jó napot.
Valamikor jöjjön el Marehaybe!
- Nagyon örülnénk neki. - Jó lenne.
Köszönöm.
Hova megyünk?
Azt akartad, hogy csatlakozzak.
Gondoltam, mutatok neked egy helyet.
Nem hiszem, hogy ez a szék jó erre.
Mellors! Nem tudna esetleg segíteni továbblökni ezt a széket?
Igenis, uram.
Connie, találkoztál már az új vadőrrel?
Nyugodj le, Floss!
Csak barátkozik.
Na, nézzük!
Járt már Wragbyben, Mr. Mellors?
Itt nőttem fel, méltóságos asszonyom.
Segítsek?
Mellors egyedül is meg tudja oldani. Így.
Óvatosan!
Tudok még segíteni?
Köszönöm, nem. Minden jót!
Ez rendes volt magától. Remélem, nem volt túl nehéz.
Nem volt nehéz.
Szép napot, asszonyom!
Órákig tudtam itt ücsörögni. Az egyik legszebb kilátás a vidéken.
Rendbe akarom hozni az erdőt.
Ha ezeket nem őrizzük meg, semmi nem marad Angliából.
Vége a régi életünknek, pedig mindent feláldoztunk érte.
Itt sajnálom csak igazán, hogy nem lehet utódom.
Sajnálom, hogy nem lehet.
Még az is jó lehetne, ha más férfitól szülnél.
Komolyan mondod?
- Miért ne? - Miért ne? Mert…
Mert házasok vagyunk.
Hozzád mentem, Clifford.
Hogy jut eszedbe egyáltalán?
Mondtad, mennyire szeretnél gyereket.
Lenne valaki, akit imádsz, aki kitölti a napjaidat.
Mások úgy tudják, lehetek még apa.
Ha itt nevelnénk, a mi gyerekünk lenne.
Ezt komolyan mondod?
Persze nem akarom, hogy teljesen átadd magad a férfinak,
de egyetlen, gépies aktus nem nagy ár a közösen töltött évekért.
Ha ura maradsz az érzéseidnek, akkor ez annyi, mint elmenni a fogorvoshoz.
Mint elmenni a…
És az se érdekelne, milyen férfi gyereke?
Bízom benned. Nem engednéd akárkinek, hogy hozzád érjen.
Diszkrét ember lenne. A Chatterley név a tét.
És szeretnéd majd tudni, ki volt a férfi?
Inkább nem.
Ilyen sokat ér neked egy örökös?
Nagyon fontos az ittenieknek.
Tudom, hogy megteszed értük és a Chatterley-kért.
Egyetértesz?
Előremegyek.
Rendben.
Mindenki a könyvedről beszél Londonban. Szép munka.
- Azt mondod? - Valami különlegeset akartam írni.
Nemcsak sikereset, hanem valami kifinomultat.
Az egész északkeleti baráti társaság egyben tartása és gondoskodni róla, hogy…
Elnézést. Megbocsát egy pillanatra?
Igen.
Azt hiszi, itt megoldják a világ problémáit?
Ők biztosan azt képzelik.
Kár, hogy hajnalra mindet elfelejtik.
Maga író. Talán érdemes jegyzetelnie.
Kétlem, hogy szívesen látnának az asztalnál.
Ne aggódjon! Én sem tartozom közéjük.
- De közöttük nőtt fel, nem? - Nem igazán. Az apám művész.
Bérelt villákban nőttem fel,
és minden reggel terpentinszagra ébredtem.
Elég bohémnak hangzik.
Biztos vannak napok, amikor nem érzi magát úrihölgynek.
Reggel hazamegyek. Ha szerencsém van, újra elhív a férje.
Most hívtuk el utoljára ezt az ír drámaírót.
Michaelist?
Jól ír, tudja, hogy kell felöltözni, de a modora, mint egy dublini patkányé.
Talán mert tudja, hogy azért van itt, hogy kihasználják.
Mindenki tudja, mennyit ér.
Egyél valamit! Csont és bőr vagy.
Nem érzem jól magam.
A beszélgetésünk óra nem érzem jól magam.
Clifford.
Itt vagyunk, nézze! Itt a képem az újságban!
„Chatterley novellája kitűnt
az emberek és motivációik humoros ábrázolásával,
bár a modern társadalomról vallott nézetei nem túl fiatalosak,
inkább furcsamód avíttak és nagyképűek.”
- Ne folytasd! - „A semmi csodálatos megjelenítése.”
Ez csak egy kritika.
De igazuk van.
Átlátnak rajtam.
Ez mind nem ér semmit.
Az otthon, a szerelem, a szex, a házasság, a barátság, az egész.
Így gondolod?
Igen.
Igen. Az élet lényege,
hogy megtanuljuk elfogadni a nagyszabású semmit.
Megyek, felöltözöm.
Connie! Connie, én vagyok az.
Úristen, itt vagy?
- Mi a baj? - Én…
Mi a baj?
Mondd el, mi baj!
Mégis mi történt?
Mi ez?
Én csak… Változtatni akartam és…
Te beteg vagy.
- Nem, jól vagyok. - Itt senki sem vigyáz rád?
Dehogynem.
Nem bírom, hogy állandóan figyelnek.
Nincs menekvés előlük.
Nagyon belefáradtam.
Nincs semmi baj.
Köszönöm.
IRODALMI HÍREK LORD CHATTERLEY DEBÜTÁLÁSA
- Connie nincs jól, Clifford. - Úgy látod?
Kimerült. Nézd, hogy lefogyott!
Talán nincs rá jó hatással ez a szűzies életforma.
Rám sincs jó hatással ez a szék, Hilda.
Mit javasolsz? Találjunk neki még egy német katonát?
Orvoshoz kell mennie. Él errefelé orvos?
Utánanézek.
Nem. Elviszem egy megbízható orvoshoz.
Te pedig közben vegyél fel egy ápolót magad mellé.
- Én köszönöm, nagyon jól megvagyok. - Nem miattad aggódom.
De róla ki gondoskodik, miközben a gondodat viseli?
- Megbeszélem Connie-val. - Már megbeszéltük.
Szerintem ismered a hölgyet.
Mrs. Boltont. Ő gondoskodott rólad kiskorodban.
Connie nem lesz többé az ápolód.
Nagyon hálásak vagyunk, hogy eljött. Komolyan.
Nehéz lehet Clifford úrnak, amennyit szenvedett. És magának is.
Biztonságban érezzük magunkat, de hirtelen minden megváltozhat.
Csak három éve voltunk házasok Teddel, amikor meghalt a bányában.
Nem tudtam. Sajnálom.
Ugyan.
Most csak kövesse az orvos utasításait, és hagyja rám Clifford urat!
Clifford! A hölgy Mrs. Bolton.
Emlékszem Mrs. Boltonra.
- Remélem, most mindenki boldog! - Egyelőre.
Most visszamegyek Londonba, Connie pedig sétál egy nagyot.
Remek. Jó utat!
Connie, beugranál a vadőrhöz? Kérdezd meg, vannak-e már fácántojások!
Természetesen.
Lady Chatterley.
- Segítség kell Clifford úrnak? - Nem.
- Nem akarok tolakodó lenni. - Nem az.
Bejön?
- Nem vagyok társasághoz öltözve. - Semmi baj.
Én csak…
Clifford úr kérdezi, hogy a fácánok raktak-e már tojást.
Igen. Igen, asszonyom. Raktak.
Egy héten belül sok kis fiókánk lesz.
Nagyon bájos kis ház ez. Egyedül lakik itt?
Egyedül, asszonyom.
James Joyce-t olvas?
Nem volt könnyű megszerezni.
Sokat olvas?
Illik a magányos természetemhez.
Akkor is.
Szörnyen nagy csend lehet itt.
Nem. Itt van nekem Flossie.
Rendben, akkor megmondom Cliffordnak.
A fácánt.
És köszönöm.
- Még találkozunk. - Rendben.
Elnézést.
Szép virágok!
Vigyen magával párat!
- Nem viszek. - Miért nem?
A maguké.
- Biztos? - Igen, vigyen csak!
Szép napot!
Mrs. Flint, hoztam virágot.
- Gyönyörűek! Nagyon figyelmes. - Semmiség.
Hozok egy vázát. Jöjjön, üljön le!
Tele van velük a rét a vadőr háza körül. Mindenhol ez nő.
Itt van.
Érdekes ember ez a vadőr, nem?
Elsőre mogorvának tűnik, de…
Az idősebb tanárok máig mesélik, milyen okos fiú volt Oliver Mellors.
Nem csoda, hogy hadnagyként tért vissza.
És most ott lakik egyedül?
Házas volt.
De a felesége, Bertha, végig más férfiakkal hált, amíg ő a fronton harcolt.
Szörnyű volt. Mindenki tudta.
Szóval elváltak?
Nem teljesen.
De semmi nem volt rendben Bertha Coutts körül.
Most eltűnt, egy férfival él Stacks Gate-nél.
Azt hiszem, Nednek hívják.
Szerintem Mr. Mellors nem szeretne többet hallani róluk.
Ő Wendy.
Szia, Wendy.
Gyönyörű.
Bányarobbanás történt, Ted még csak 28 éves volt.
A cég azt mondta, az ő hibája volt.
Futni kezdett, mikor le kellett volna feküdnie.
De a kárpótlás csak 300 font volt.
Sose bocsátom meg nekik.
Hogy Tedet gyávának bélyegezték.
De nem volt gyáva, Mrs. Bolton.
Csak próbált túlélni.
Ezt hagyja Lilyre!
Ön az ápolója, nem a szolgája.
De én nem bánom. Ha dolgozom, megnyugszik az elmém.
Csengetnek, mennem kell.
Mi ez a kalapálás?
Ketrecet ácsolok a fiókáknak.
Van itt egy szék?
Jöjjön be!
Köszönöm.
Gyújtok tüzet, asszonyom.
- Miattam ne! - De, mindenképpen.
Melegedjen fel kicsit!
- Jó így? - Köszönöm.
Nem tudtam, hogy van itt egy kunyhó.
Nem sokan tudják.
Ezért szeretem.
Bezárja, amikor elmegy?
Néha, asszonyom.
Kaphatok kulcsot?
Kulcsot szeretne?
Jólesne néha itt ücsörögni.
Nem tudom, van-e másik kulcs.
Akkor majd én utánanézek.
Jó hosszú séta volt.
Sajnálom. Késtem?
- Kérhettél volna teát Mrs. Boltontól. - Az furcsa lett volna.
Az ötórai tea nem szerepelt a házassági eskünkben.
Van még egy kulcs a kis házhoz, ahol a fácánok fészkelnek?
Talán a dolgozószobában. Miért?
Nagyon tetszett a hely. Szívesen olvasgatnék ott.
A degenerált ír könyveit?
James Joyce-ra gondolsz?
- Obszcenitás miatt betiltják egy könyvét. - Nagy kár. Alig várom, hogy elolvassam.
Mellors is ott volt?
- Nem örült nekem. - Mit mondott?
Semmit. Csak amilyen mogorva.
Szerintem irigyli a szabadságomat.
Ez lesz, ha egy hadnagy vadőrnek áll.
Mit vársz, ha valaki rangot kap, elhiszi, hogy fontos, majd elveszik tőle?
Kedves Hilda!
Remélem, nem esett egész héten Londonban!
Itt igen.
Eddig el tudtam menni felfedezőutakra, ahogy jólesett.
De a múlt hét nagy részét bezárva töltöttem,
vágyakozva a szabadságomra.
Most egy kis házból írok.
A titkos helyről, ahova elbújok a világ elől.
Egyvalaki ismeri csak a helyet.
Már itt se vagyok! Csak az eső elől húzódtam be ide.
Itt van.
Ezt itt hagyom, amíg nem szerzek újat.
Nézzenek oda. Te lehetsz a birtok ura.
Nagyon egyszerű játék.
Harminckét kártyát kap mindenki…
Tavaly halt meg, nyolcvanhárom éves volt.
- Elkezdtek kikelni a fiókák. - Jó.
Veszem Madridot. Ezt hallgasd!
Mit mond?
A francba!
Eltűnt a jel.
A francba!
Nos, a fiatalok…
A többségük elhagyta Tevershallt most, hogy fogyóban a szén.
Nincs sok hátra, és a városnak befellegzett.
Befellegzett? Tényleg ezt mondják?
Mrs. Bolton, kérem, menjen le a bányához!
- Hívja el vacsorára, Mr. Linley-t. - Feltétlenül, uram.
Bárcsak veled lehetnék Velencében,
de Clifford azt mondja, nem boldogul nélkülem.
Legalábbis most még nem.
De a következő alkalommal megyek.
Szeretettel, húgod, Connie.
Ha nő a bevételük,
folytatni akarják az üzletet.
- Miért ne modernizálnánk mi is? - És mi lesz az írással?
Nem kellek én az irodalomnak.
De a bányászat hajója süllyedőben, erős kapitány kell ide.
A bányászoknak kemény életük van.
- Nem segíthetnénk őket továbblépni? - Hova, az éhínség földjére?
„Továbblépni…” Ez olyan női szöveg.
Mondta a férfi.
Mr. Linley, nagyságrendileg mennyibe kerül építeni egy vegyi üzemet?
Elsőre 500-700 fontot mondanék.
De mindig ott van a hibalehetőség…
Jöttem a fiókákhoz.
Hány van?
- Tizennyolc. - Tizennyolc.
Megfoghatom?
Persze, fogja!
Mi van, ha megcsíp?
Csípje vissza!
Csak…
Így. Finoman.
- Remeg. - Maga jobban remeg, mint a madár.
Így kell.
Hölgyem?
Itt vagyok.
Le akar ülni egy pillanatra?
- Bocsánat. - Semmi baj.
Bocsánat.
Így érzi magát?
Ne sírjon!
Üljünk oda a tűzhöz!
- Hozok még tűzifát. - Rendben.
Kérem, ne menjen!
Visszakísérem.
Jól van, asszonyom?
És maga?
Inkább egyedül kéne mennem.
Akkor viszlát.
Viszlát, asszonyom.
Itt van, asszonyom! Már azt hittem, eltűnt.
Nem, megvagyok.
Miért zárta be az ajtót? Csak a fiókákhoz mentem ki.
Elnézést.
Clifford dühös? Nem köszöntem el a vendégektől.
Nem mondott semmit. Még mindig Mr. Linley-vel van.
Nem vette észre, hogy elmentem?
Asszonyom, ismeri Clifford urat.
Jó éjt!
Nem. Nagyon hasonlít a korábbi felszereléshez.
- Jó éjt, Con. - Jó éjt.
Magára várok.
Nem gondolja, hogy gyanút fognak, ha idejár?
Képzelje el, milyen megalázó: összeállt a férje vadőrével!
Maga fél?
Rohadtul félek.
Igen, rohadtul félek.
Nem attól, amit rólam gondolnak.
De ha valaha megbánja, ami köztünk volt…
Sietnünk kell.
- Mit csinálsz? - Mit szeretnél?
Ezt.
Nem maradhatok soká. Észreveszik.
Nézz rám!
Mennem kell.
Még mindig idegeneknek számítunk?
Tessék?
Még mindig idegennek érzel?
Nem úgy, mint a többi idegent.
Gyere el a házhoz holnap!
Ha tudok.
Jó éjt!
Jó éjt, méltóságos asszonyom.
- Oliver! - Igen?
Ha itt elő tudjuk állítani az üzemanyagot…
Connie?
Connie, jól vagy?
- Most nem vagy rosszul? - Egyáltalán nem. Bocsánat. Mit mondtál?
Tudom, csak a bányáról tudok beszélni.
De Tevershall az enyém.
Egyszer az örökösömé lesz.
Segíteni kell a bányákon.
Modernizálnunk kell.
Neked és nekem.
Drága nővérem! Sokat gondolkoztam azon, amit az esküvőn mondtál.
Hogy túl könnyen nyitom ki a szívem.
A háború előtt ez talán igaz is volt,
de most már nem hiszem.
De nemrég, úgy érzem, újra kinyitottam.
A figyelmeztetés ellenére.
- Mondhatom, egyáltalán nem volt könnyű. - Nézz rám!
Nézz rám!
Lady Chatterley.
- A könyve! - Hagyja csak. Köszönöm!
Így lovagol a gazda
- Tökéletes. - Ne hagyd magad átverni!
Rengeteg álmatlan éjszakánk volt vele.
Biztosan megérte.
Boldogok vagyunk, hogy velünk vagy, Josephine.
Nemde?
- Szeretnénk majd gyereket Clifforddal. - Igen?
Csak azért, mert lebénultak a lábai, még lehet gyerekünk.
Ez csodálatos, nem?
Josephine-nek is lenne új játszótársa.
Igaz?
És anyának lenni, ezt csak ajánlani tudom.
Hazudtam.
Tökéletes.
- Mit keres itt a vadőr? - Friss tejért jön.
- Jó napot, Mr. Mellors. - Mrs. Flint!
Lady Chatterley.
- Vigyázna rá egy kicsit? - Persze.
Szia, Josephine!
Mid van, te kis drága?
Azt mondtad, eljössz a házhoz.
Hogy megpróbálok.
Később jössz?
Ez mi?
Mi ez itt?
Itt is van.
Köszönöm.
- Mennem kell. - Rendben.
Örültem, Josephine.
- Hazakísérjem? - Nem, köszönöm, nem kell.
Örültem, Mrs. Flint.
- Jöjjön el újra! - Eljövök.
Köszönöm még egyszer. Minden jót!
Mondd neki, hogy pápá!
Pápá!
Hé!
Lekoptattál?
Hogy érted?
Tessék?
Hogy érted?
Hát nem jöttél el a házhoz.
- És ahogy elhúzódtál tőlem. - Mrs. Flint meglátta volna. Megőrültél?
Akkor gyere a házhoz!
Nem.
Mire odaérnénk, túl késő lenne.
Akkor gyere ide!
Gyere!
Hol, itt?
Igen, hölgyem.
Pontosan itt.
- Ne hívj így! - Nem szeretne hölgy lenni?
Neked nem.
Durvább bánásmódot szeretne?
Ezt vedd le!
Nyisd ki a nadrágom!
Igen.
Feküdj le!
Nem.
Ne fordulj el! Nézz rám!
Dugj meg!
Megdugjalak?
Igen.
Igen. Ez az.
Ez az, Connie.
Mindketten egyszerre mentünk el.
Az jó.
Van, aki egy teljes életet leél enélkül.
Tényleg?
Ez az eleje… Jó, franc tudja.
Segítened kell, Connie. Tessék.
Tudod, milyen vagy?
Gyengéd.
De nem egy úriember.
Elegem is van azokból.
- Ez egy külön fajta. - Hogy érted?
Halott.
Teljesen érzéketlenné kell válniuk, hogy képesek legyenek
bányákba vagy gyárakba…
vagy háborúba
küldeni az embereket.
Vagy együtt kell élniük ezzel.
- Nem ismerek még egy ilyen férfit. Én meg még egy ilyen nőt.
Hogy érted?
Gyönyörű vagy.
Mielőtt találkoztunk, nem is vettem észre, mennyire magányos voltam.
Köszönöm.
Most jobb, ha mész.
Pikk tízes.
Most megfogtalak a királlyal.
- Én, Connie… - Én, Oliver…
- fogadom, hogy veled leszek… - veled leszek…
- bőségben… - szabadságban…
- és szenvedélyben. - szenvedélyben.
Milyen mély?
Kérlek!
„Miért szeretlek?”
„A gyümölcs fekete.”
Méltóságos asszonyom, elnézést, hogy zavarom!
- Láttam a fényt, és… - Semmi baj, tényleg.
Üljön le! Örülök a társaságnak.
Komolyan.
Hogyhogy ébren van?
Clifford úr miatt, nem tud aludni.
Muszáj néha ránéznem.
Ez volt a férjemmel is.
Ha csak megfázott, egész éjjel fent voltam és aggódtam érte.
Ted.
Biztos hiányzik.
Már huszonöt éve,
de még most is, néha, amikor fekszem az ágyban,
arra ébredek, hogy „nahát, nincs itt mellettem”.
A puszta érintése.
Igen.
Csodálatos, nem?
Hogy hogy lehet ilyen hatása.
Igen.
Elkeserítő.
Ha nincs az a verem, Ted még mindig itt lenne.
Utált lemenni a bányába.
Utálta, de mit tudott tenni? Csapdában volt.
Mint mindannyian, azt hiszem.
Nem akart újraházasodni?
Atyaég…
- Ted volt az egyetlen? - Igen.
Az ember együtt alakul a férjével.
Mert mi van még az életben?
A gyerekek persze, de…
- Bocsánat, meggondolatlan voltam. - Nem.
Ne aggódjon, semmi gond!
Egyáltalán nem, sőt.
Még mindig látok reményt.
Maga és Clifford úr?
Az orvosok szerint gyorsan gyógyul.
Szóval ki tudja?
Még lehet gyerekem.
Reménykedem és imádkozom érte.
Hozhatok egy plédet?
Nem kell, köszönöm.
Aludjon jól! És remélem, tud titkot tartani!
Jó éjt!
Gyere, kislány!
Legjobb lesz, ha kimegyünk.
Gyerünk!
Így.
A méltóságos asszony még nincs fent?
Már előttem felkelt.
Akkor már biztosan reggelizett.
Igen. Éppen az egyik sétáján van.
Én is korán keltem.
Sokan keltek korán ma reggel.
- A vadőr is… - Kérhetek egy kis friss tejszínt?
- Igenis. - Köszönöm.
Mióta Clifford úr irányít, szegény bányászokat halálra dolgoztatják.
Azt hittem, a gépek megkönnyítik majd a munkát.
Több munkát tudnak végezni kevesebb emberrel.
Nincs még elég pénzük?
Az úrnőnek csecsebecse kell meg selyem, hogy az arcunkba dörgölhesse.
Ő nem olyan.
Úgy bánik a személyzettel, mint az urakkal és hölgyekkel.
Lily lányom is ezt mondja róla.
Akkor jobbat érdemel.
Nehéz sors jutott neki.
Lehet, hogy Clifford úr nem is olyan tehetetlen, mint gondolnánk.
A lábai már nem fognak meggyógyulni, de más részei még lehet.
A méltóságos asszony elhintette, hogy talán hamarosan gyermek is érkezik.
Micsoda?
Ne!
- Ez csodálatos! - Hallottatok már ilyet?
FÚRÓ - VÁZLAT
Mi az élettartama?
Ha jól karban van tartva, generációkat túlélhet.
És ha már ez így szóba került, ha szabad megkérdeznem,
igaz a hír, hogy hamarosan
egy örököst üdvözölhetünk Wragbyben?
Ilyen hírek járnak?
Igen.
Mindenki tőlem kérdezi, mit tudok.
Szívesen helyreigazítom őket, amennyiben a pletyka alaptalan.
Valóban.
Nos…
még van remény.
Szia, Con.
Rendkívül izgalmas találkozóm volt Mr. Linley-vel.
Hallottad, hogy állítólag
örökössel ajándékozod meg Wragbyt?
Nem.
Ez valami vicc?
Reméltem, hogy inkább jövendölés.
Levelet kaptam apától.
Velencébe hívták július-augusztusra,
és kérdezte, hogy elmennék-e velük Hildával.
Július és augusztus?
Nem kell végig ott lennem.
Három hét is bőven elég, azt beszéltük meg.
Már megállapodtatok?
Még nem.
Biztos lehetek benne, hogy visszajössz hozzám?
Visszajövök, persze.
Nem akarom tudni a nevét.
Más se tudhatja.
Ebben az esetben ez így van rendjén, nem?
Sokat jelentesz nekem.
Tudod jól.
És te is nekem.
El kell mennem egy kis időre.
- Hova? - Velencébe.
Clifford úrral?
- Mennyi időre? - Csak pár hónapra.
De nem Clifforddal.
- Nem szeret utazni az ő állapotában. - Persze. Szegény ördög.
- Ugye nem felejtesz el? - Elfelejtelek? Senki nem felejt.
Ez nem memória kérdése.
Figyelj…
Mondtam Cliffordnak, hogy talán gyerekem lesz.
Igen?
Amúgy is azt hiszem, hogy terhes vagyok.
Oliver!
Mit mondott?
Azt mondta, örülne,
legalábbis amíg mindenki azt hiszi, hogy az ő gyereke.
És mit gondol Clifford úr, kié a gyerek?
- Velencében lehet egy afférom. - Lehet. Szóval ezért mész?
Nem azért, hogy legyen. Csak, hogy úgy tűnjön.
Szóval erre kellettem.
Gyereket csinálni.
Természetesen nem, Oliver.
Ezt az egészet nem terveltem ki, hidd el!
Akkor mi volt a terv, Connie? Komolyan, mi volt a terv?
- Mi volt a terv? - Én…
- Nem tudom. - Nem tudod?
Átkozott legyek, ha én tudom.
A kurva mindenit.
Ahogy őméltósága parancsolja.
Ha gyereket szülsz, lehet Clifford úré.
Nem veszítek semmit.
Ellenkezőleg, szép kaland volt.
Ne beszélj így!
Ha ki is használtál, történt már velem ilyesmi.
És még talán sosem volt ilyen kellemes.
Persze hatalmas megtiszteltetésnek is vehetném.
Nem használtalak ki, Oliver.
Ahogy parancsolja.
Itt hagytad a könyved.
Vagy ezt is direkt csináltad?
Az új generátorokkal kiváltható az emberi munkaerő.
- Nem lesz több sztrájk. - És mi lesz a munkásokkal?
Nem zavarjuk többet egymást.
- Nem csoda, hogy utálnak téged. - Nem utálnak.
Függenek tőlem. Hálásak lehetnek.
Éheznének, ha senki nem látná el őket.
Úgy beszélsz róluk, mint egy csordáról.
Nem mindenkiről.
Egyszer-másszor kiemelkednek közülük páran.
Legtöbben a kezdetektől másokat szolgáltak.
- Tehát uralkodhatsz rajtuk? - Én így nőttem fel, erre tanítottak.
Ez a társadalmi szerepem, nekik meg a szolgálat.
Szóval nincsen bennünk semmi közös, emberi?
Eszünk és levegőt veszünk. Ezen kívül nincs.
Menjünk egészen a forrásig?
- Jó napot, Mr. Mellors! - Napot.
Várj, megtolom.
Mi értelme van ennek, ha meg kell tolni?
- Ne nehezítsd meg! - Elhallgatnál egy percre?
Rohadt kocsi!
Várj, állj meg!
Mellors!
- Igen, Clifford úr? - Ért a robbanómotorokhoz?
- Attól tartok, nem. Leállt? - Ezek szerint.
Csak nézzen rá, hogy nem ment-e tönkre!
Nos…
Amennyire látom, rendben van, uram.
Akkor álljon odébb!
- Talán ha megtolom. - Nem. Megy magától.
Igen?
Látja? Ez az.
Megtolta? Kértem, hogy ne!
- De akkor nem megy. - Esetleg próbáljuk meg!
Clifford, figyelj a fékre!
- Rendben. Jó. - Clifford!
Mindig segítségre szorulok.
Úgy tűnik, Mr. Mellors, hogy meg kell tolni a kocsit.
- Gond lenne? - Nem, uram.
Rendben.
Várjunk csak!
Kettő, három.
Indulás!
Ez az.
Az Istenért, mi van veled, ember?
Kicsit fáradt a tüdőm, uram.
Kis szuvenír a háborúból.
Mi az istent csinálsz?
- Segítek neki, Clifford. - Úristen!
Jól van?
Azt hiszem, a másik székhez új kerekek kellenek.
Minek képzeled magad?
Hogy beszélhetsz így valakivel?
Kivel? A vadőrrel?
Ő is a háborúban sérült meg.
Ha ő ülne abban a székben, talán segítenél neki?
Ez egy nagyon ízléstelen összehasonlítás.
A te képtelenséged az együttérzésre még ízléstelenebb.
Te és a te uralkodó osztályod.
Azt hittem, te más vagy, de tévedtem. Éhbérért dolgoztatod a munkásaidat.
Ez nem uralkodás, Clifford.
Ez terror.
Gyere be!
Sajnálom.
Hogy megbántottalak.
Nem a gyerek miatt kellesz, Oliver.
Egyszerűen kellesz.
Érted?
Értem.
De Cliffordnak azt kell hinnie, hogy kettőnk dolga
az ő ötlete volt,
csak rosszul végződött.
Ahhoz, hogy elválhassak, és veled lehessek,
ezt el kell hinnie.
Veled akarok lenni.
Ha te is akarod.
Ez nem akarás kérdése, Connie. Te is tudod, mit akarok.
De még nekem is el kell válnom Berthától.
Mi történt Berthával?
Elmentem a háborúba, neki meg lett más.
És most elutasítja a válást.
- És mi van a másik férfival? - Neddel?
Az egy nagy gyerek.
Retteg Berthától.
Isznak, és néha eljön, hogy zaklasson a rokkantnyugdíjamért.
Végre, ne veszekedjünk!
Ne haragudj!
Miért nem hagyjuk itt az egészet?
Menjünk Ausztráliába!
Vagy akárhova.
Bárhova.
- Mi hárman? - Csak a mi családunk.
Senki nem ítélkezne.
Nem biztos, hogy jó gyereket szülni erre a szomorú világra.
- Komolyan gondolod? - Igen.
- Nem. - De. Erre a világra?
Nagyon örülök neked.
És örülök, ha te örülsz.
De ha körülnézek, hogy az emberek mit művelnek egymással,
a vezetők mit csinálnak az embertársaikkal…
Hogy nem tekintik őket embernek.
Csak fél-hulláknak. És csak a pénz érdekli őket.
Csak pénzt akarnak csinálni.
De nem mindenki élheti azt az életet, amit szeretne.
Nem mindenki, mert…
Connie.
Mit csinálsz?
Gyere ide!
Hol van? Órákkal ezelőtt elment.
Biztos csak az eső miatt nem jön.
Lehet, hogy behúzódott a kunyhóba.
- Érte küldöm Warrent és Bettst. - Nem kell!
Csak okot adna a szóbeszédre. Átmegyek én, és megnézem, ott van-e.
- Micsoda? És egyedül hagyna engem? - Ne aggódjon!
Egy pillanat, és itt leszünk.
- Igen. - Igen.
- Igen, kiskacsám. - Igen, kiskacsám.
Csütörtökön megyek Velencébe.
Átjövök hozzád aznap éjjel.
Asszonyom!
Asszonyom, itt van!
Clifford úr kérte, hogy keressem meg. Aggódott, hogy történt valami.
Nem. Csak behúzódtam a házba az eső elől.
Mrs. Bolton.
Őméltósága innentől jó kezekben van.
Jó éjt. Jó éjt, méltóságos asszonyom.
Nem vagyok gyerek. Gyalázatos, hogy a nyomomban vannak.
Asszonyom, ne mondjon ilyet!
Clifford úr azt hitte, belecsapott magába a villám.
Nem ön tehet róla. Cliffordnak nem kéne aggódnia.
Na jó, induljunk haza!
A többit elintézem.
Nem kell utánam küldened a szolgáidat.
Úristen, hol voltál?
Órákra eltűntél egy ilyen viharban!
- Mit csináltál? - És ha nem mondom el?
Tüzet raktam a házban.
- Nézz magadra! A hajadra! - Kimentem az esőbe, meztelenül.
Megőrültél?
És ha Mellors meglátta, hogy ruha nélkül táncikálsz?
Alighanem.
Igazad van. Tényleg el kell mennem rendbe hozni magam.
Connie!
Itt a nővérem.
Hilda.
- De jó látni! - Ezer éve!
Jó, hogy látlak.
Tudod, hogy megismerkedtem valakivel?
Összeraktam a leveleidből, igen.
Próbáltam meggyőzni magam, hogy nem fontos.
De nem ment.
Ő…
Tényleg szeretem.
És… tudom.
És megígértem neki, hogy éjjel elmegyek hozzá.
Elmondod, ki az?
Oliver Mellors.
A vadőr.
Nem, Hilda, nagyon kedves ember.
Komolyan, nagyon megértő és gyengéd.
Kivételes ember, meglátod.
Reméltem, hogy találsz majd valakit!
- De Clifford egyik szolgáját? - Nem mondok le róla!
Ide figyelj! Ez már megint a német katona-történet!
- Nem! Ez nem olyan. - De, ez pont olyan.
Összekevered a szexet a szerelemmel, és felmented magad, csak mert erre vágysz.
Gyere el Velencébe, kérlek, és gondold át, mit szeretnél valójában!
De tudom, mit akarok!
- Tényleg? - Igen.
És vagy elmegyek hozzá ma éjjel, vagy nem megyek Velencébe.
Azt hittem, te meg fogsz érteni.
Viszlát.
- Viszlát. - Várom, hogy írj.
Szórakozzon jól, aztán jöjjön, és vidítson fel minket is!
Vigyázz magadra!
Oliver.
Ő a nővérem, Hilda.
- Jó napot. - Hilda, ő Oliver Mellors.
- Üdv. - Örvendek.
Üljön le!
Hilda!
Most mit mondjak?
Azt, amit gondol.
Rendben.
Egy dolog légyottokat tartani a kunyhóban,
de mi lesz kint az életben?
Amikor Connie barátai elkerülik majd az utcán?
Ez igazságtalan!
Alaposan megismert engem.
Honnan ismer ilyen jól? Mondtam volna valamit?
Mr. Mellors.
Hogy viselné Connie gondját, ha elvesztette az állását?
Tényleg elhiszi, hogy képes lenne őt boldoggá tenni?
Nem a megfelelő embert kérdezi.
Annyit tudok, hogy ő boldoggá tesz engem.
- Legalább a saját boldogságára gondol. - Elég!
Szerintem sokkal jobban érti, mint ő, milyen rossz vége lehet ennek.
Gondolja át, mennyire fontos magának!
Reggel eljövök érted, Connie. Korán.
Ne várass!
- Mr. Mellors. - Hilda!
Nagyon sajnálom. Nem kellett volna idehoznom.
Ne hagyd, hogy feldühítsen!
Csak védeni akar.
Igaza van.
Mi sem gondoltuk át, hogy mi lesz. Nem?
Clifford úr harcolni fog a válás ellen. Küzdeni fog a gyerekünkért.
Nem kellett ilyeneken gondolkoznom, amíg nem ismertelek.
Menjünk fel!
Ez nagyon jó.
Igen.
Kivel szórakozol, Ned?
Nyugodj le, Mellors! Nem veszekedni jöttem. Bertha küldött.
Ő most már a te bajod.
Nem az enyém.
Ő nem így látja.
Még mindig a feleséged. És joga van a nyugdíjad felére.
Nekem meg jogom van válni. És ez se teljesül, ugye?
Úgyhogy kopj le!
Jól van, megyek.
Megyek.
Elment?
Remélem, bírni fogja a szíve a tempót.
Maradj ott, amíg nem biztos!
Nagyon sietős neki.
Menj!
Connie!
Az Isten szerelmére, Connie!
Holnap Velencébe megyünk. Miért vagy ilyen szerencsétlen?
Terhes vagyok.
Értem.
Nem Cliffordé, ha jól sejtem.
Nem.
Bár ő mondta, hogy örülne, ha egy másik férfitól még lenne gyerekem.
Komolyan?
Nem tudom, meddig bírom még.
- Semmi baj. - Pontosan mit?
Mi történt?
Beleszerettem valakibe.
Aki nem Clifford.
Szóval szeretőt tartasz.
Jól teszed.
Ismerem?
Nem.
De azt hiszem, el akarok válni Cliffordtól.
Azért, amit a másik férfi iránt érzel?
Nos, ha érdekel a véleményem,
szerintem nem sok hasznod lesz belőle, ha félbeszakítasz dolgokat.
Az érzések elmúlnak.
Idén őt szereted, jövőre mást,
de az élet megy tovább.
És Wragby is állni fog.
Élvezd az életet!
De Wragbyt ne engedd el!
És Wragby sem enged el téged.
Induljunk Velencébe, jó?
EZ A KÖNYV CONSTANCE REID TULAJDONA
VIRGINIA WOOLF MESSZESÉG
Hazajön, és azt hiszi, mindenkinél többet ér.
Elhiteti a világgal, hogy minden bajukért Bertha a felelős,
és nem hajlandó eltartani.
- Szégyen és gyalázat. - Tudom.
Bertha erre ma elmegy a házhoz, megpróbálná elrendezni.
Érthető.
Selyemköntöst talált a tűzhelyen.
Nem csoda, hogy bezárkózik, hisz egy nőt rejteget.
Lady Chatterley könyvet adott a vadőrnek, erre megvádolták, hogy…
Felháborító!
Hát ez az. Nem is érdemel több szót.
De tudod, milyen pletykásak az emberek.
Uram, senki sem vágyik erre a beszélgetésre, de muszáj.
És persze teljes képtelenség.
De rengeteg a pletyka a vadőr körül.
Minél előbb elzavarja, annál jobb.
Becsülöm, hogy ezt elmondta, Linley. Megértem az aggályait.
Halló…
Londont szeretném hívni.
Lady Chatterley-t.
- Jó napot! - Szép napot!
Hallom, Clifford úr hívat.
Igen. A dolgozószobájában van.
Rendben.
Mr. Mellors.
Hívtam a méltóságos asszonyt, visszajön.
- Mikor? - Ma este.
Amint tud.
Azt mondta, a kunyhóban tudnak találkozni.
Sötét…
Sötét idők jönnek, Mrs. Bolton.
Jobb lesz kimaradni belőle.
Tessék!
A szolgálóm,
a birtokomon él,
és a méltatlan viselkedésével pletykaáradatot zúdít rám.
Akkor le kell állítani a pletykákat.
Tudja, hogy Lady Chatterley neve forog kockán?
Találtak egy könyvet a kunyhóban, az ő nevével.
Mária királynéről is van kép a naptáramban. Akkor ő is a háremem része?
Nem tetszik a szarkazmusa, Mellors.
Egy napja van távozni,
ezután a lábát nem teszi be többet a birtokomra.
- Érthető voltam? - Tökéletesen.
Megyek pakolni.
Mrs. Flint, elnézést!
- Lefektetem Josephine-t. - Biztos hallott dolgokat.
Ne várja ezt tőlem! Sir Cliffordtől béreljük a farmot.
Ez így is marad!
Itt találkozott vele, igaz? Amikor tejért jött?
- Azt hittem, hozzánk jött. - Így is volt!
Láttam az autót a fák között.
- Az csak egyszer volt. - Nem akarom tudni.
Szép estét, Lady Chatterley.
Mit csinálsz?
Hova mész?
Oliver!
Kiugrasztottuk a nyulat a bokorból.
Mindenki tudja.
Ki vagyok rúgva.
Neked meg Velencében kellene lenned.
- De akkor menjünk együtt! Most! - Nézz rám!
Semmim nincs.
Nincs munkám, otthonom, nincs célom az életben. Semmi.
Ne mondd ezt!
Te vagy a mindenem.
Mellors!
El kell menned.
Nézz rám!
Ígérd meg, hogy együtt fogunk élni!
- Igen. - Ígérem.
Igen, drágám.
Ha eljön az ideje.
Mellors!
Felvehetem a kabátomat, barátom, vagy…
Megtalállak.
Bárhol leszel, megtalállak.
- Asszonyom, nem lehet itt! - Nem, Mrs. Bolton!
Connie.
Igaz az egész.
De miért tennél ilyet?
- A te ölteted volt. - Az én ötletem? Na ne!
Pontosan tudtad, mi lesz belőle.
A megfelelő emberrel. Azt mondtam: a megfelelővel!
Oliver Mellors jobb ember, mint bárki, akivel eddig találkoztam.
Egyértelmű voltam, Connie.
- Megbeszéltük a szabályokat. - Gyerekem lesz tőle.
Gyereked…
Biztos?
De…
már mindenki tudja.
Hogy várhatod, hogy így a nevemre vegyem?
Nem, én…
nem várok ilyet.
El akarok válni, Clifford.
Elhagylak.
Nem hagyhatsz el.
Figyelj, nagyon sajnálom, hogy ez így alakult,
de mindketten tudjuk, hogy ez a házasság már nagyon régóta boldogtalan.
Nem az. Nekem nem.
De az.
Mert te fektetted le a szabályait.
Én meg próbáltam követni őket.
Próbáltalak támogatni, amiben tudtalak.
De semmit nem adtál cserébe.
A legkisebb érzelmet vagy kedvességet sem.
És ami még rosszabb, szégyenkeztem érte, hogy vágytam ezekre.
Mindig is gondoskodtam rólad, Connie.
Gondoskodtál, igen.
Ahogy a könyveidről vagy a rádiódról,
de sosem úgy, ahogy szükségem lett volna rá.
Szeretlek, Connie.
Úgy szerettelek, ahogy szeretni tudok.
És odaadtam mindent, úgy, ahogyan adni tudok.
Ez nem elég.
Akkor mondd el, Con!
Segíts megértenem!
Mondd meg, hogy tudom bebizonyítani, hogy érzek!
Engedj el!
Kérlek!
Engedj el!
Menj!
De azt tudd,
hogy a válást soha nem fogom engedélyezni.
Mert megszegted a szavad.
Mert hülyét csináltál belőlem, itt, Wragbyben.
Semmit nem leszek hajlandó adni neked, soha többet.
Nem hiszem, hogy valaha adtál.
Asszonyom!
Nem akartam nyomozni asszonyom után, de aggódtam.
Minden rendben.
Figyeljen!
Nem tudja, hova mehetett Mellors?
Nem.
Meg tudná kérdezni a barátait, hátha hallanak valamit?
És mit mondjak, miért kérdezem?
Mert szeretem.
- Mondja meg nekik! - Igenis.
Asszonyom!
Remélem, megtalálja az emberét!
Köszönöm, Mrs. Bolton.
Én is.
Akkor ez mind igaz?
Asszonyunk elhagyta Clifford urat?
Asszonyunk azt kérdezi,
tudtok-e valamit Mellors úr felől.
„Mert szeretem”, azt mondta.
Mindent feladott érte.
A címét, a jólétét, a pozícióját a világban.
És elveszítette.
Egy rossz szót se akarok hallani róluk.
Ez egy szerelmi történet.
- Ez a hely már nem a régi, nem gondolod? - Mi?
Menjünk vissza Londonba!
Rendben.
Connie Reid vagyok. Nem ismerjük egymást.
Legyen gyönyörű estéjük!
Hányszor olvastad el az oldalt?
Mit akarsz?
Úgy tűnik, megtalált téged.
- Úristen! - Igen.
Gondolom, szükséged lesz az autómra.
Hihetetlen, de a leveled Wragbyből ideért a kis skót falumba.
Egy helyi bányász azt mesélte mindenkinek a kocsmában,
hogy volt egy nő, aki beleszeretett egy alkalmazottjába,
és nem érdekelte, ha a világ megtudja, olyan szerelmes volt.
Neveket persze nem mondott.
Én csak „a vadőr” voltam.
Te meg a szerelmes asszony.
Elnézést, Oliver Mellorst keresem.
Ismeri?
Igen.
Ott lenn, az úton.
Köszönöm. Nagyon köszönöm.
Jó történet volt, és azon gondolkoztam, mit lehetne hozzátenni még a meséhez.
Egy régi katonatársam talált nekem munkát a farmon.
Heti harminc shilling és tisztességes szállás egy kis házban.
Gondoltam, kéne valami cél, mielőtt behozlak titeket az életembe.
Nem mondom, hogy komoly célokat találtam a farmon,
de otthonra leltem.
Nem tudom elképzelni, min mentél keresztül,
és mi mindent kellett feladnod.
Még ennél is többet fel kéne adnod, hogy idejöhess és velem élj, de…
Oliver!
…ami köztünk van,
más, mint bármi, amit korábban átéltem.
Egy kis láng van közöttünk. Ami mindig ég.
Arra jutottam, hogy az ilyen tűz táplálása egy életre elég cél lehet.
KÉSZÜLT D. H. LAWRENCE REGÉNYE ALAPJÁN
A feliratot fordította: Széphelyi Juli