Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫אני, קונסטנס ריד,‬ ‫לוקחת אותך, קליפורד צ'טרלי,‬
‫להיות לי לבעלי החוקי,‬
‫לאהוב ולכבד מיום זה ואילך,‬
‫בטוב וברע,‬
‫בעושר ובעוני,‬
‫בחולי ובבריאות.‬
‫- מאהבה של ליידי צ'טרלי -‬
‫איך ההרגשה?‬ ‫-לא יודעת. תשאלי אותי מחר.‬
‫את צריכה לאכול משהו.‬ ‫-אני צריכה לפשוט את השמלה.‬
‫איך אני נראית?‬
‫אני בספק שקליפורד ירצה להישאר‬ ‫זמן רב בקבלת הפנים.‬
‫את חושבת שאמו לא הייתה מאשרת?‬
‫אני לא לגמרי בטוחה שאני מאשרת.‬
‫אנחנו מדברות על השמלה, הילדה,‬ ‫או על החתונה?‬
‫הוא יחזור לחזית בוקר.‬ ‫תארי לעצמך שהיינו מוותרים,‬
‫ואז היה קורה משהו נורא.‬
‫לא יכולת רק לשכב איתו?‬ ‫-הילדה! תהיי רצינית.‬
‫אני רצינית. זו מחויבות פחותה בהרבה‬ ‫וממילא זה כל מה שקליפורד היה רוצה.‬
‫קליפורד לא כזה.‬
‫את מכירה אותו. הוא טוב לב ומתחשב.‬
‫אני מרגישה בטוחה איתו.‬
‫נכון שהמשפחה שלו מסורתית יותר משלנו,‬
‫אבל אני חושבת‬ ‫שההשקפות הפרטיות שלו דווקא די מתקדמות.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הוא יודע על הנער הגרמני?‬ ‫-כן. והוא אומר שזה לא משנה.‬
‫זה היה לפני המלחמה, לכן זה לא נחשב.‬
‫את לא צריכה לשכנע אותי.‬ ‫היה לי נער גרמני משלי, את זוכרת?‬
‫טוב, שלי מת.‬
‫את רואה, זה בדיוק זה.‬
‫מה?‬
‫אני לא רוצה שתיפגעי שוב.‬
‫את פותחת את…‬
‫הלב שלך בקלות כזאת.‬
‫הילדה!‬
‫קליפורד!‬ ‫-התגבורת הגיעה.‬
‫אתה קורא מחשבות.‬
‫כמעט שתיתי את שלך בדרך למעלה.‬
‫לחיים.‬ ‫-לחיים.‬
‫מה עכשיו?‬ ‫-האבות שלנו מכינים הרמת כוסית.‬
‫נוכל להתייצב מולם יחד?‬
‫כמובן.‬
‫את מהממת, קון.‬
‫תודה.‬
‫את מוכנה?‬
‫אז הנה לחיי קליפורד וקוני,‬
‫התקווה החדשה שלנו ליורש לראגבי.‬
‫לחיי קליפורד וקוני.‬
‫אבא, לא רק בשביל זה התחתנו.‬
‫איזו סיבה אחרת יש לבארונט להתחתן?‬
‫התחתנתי כי מצאתי את קוני.‬ ‫-ואני מצאתי אותך.‬
‫אנחנו מבקשים להודות‬ ‫למי שתרמו את מנות החמאה והסוכר שלהם‬
‫כדי לעזור לנו לחגוג.‬
‫לחיי היורש הבא לבית צ'טרלי.‬
‫לחיי צ'טרלי!‬
‫אלוהים. "איזו סיבה אחרת‬ ‫יש לבארונט להתחתן?"‬
‫לא ייאמן.‬
‫אתה רוצה ילדים, קליפורד?‬
‫כן. יום אחד.‬
‫בשבילנו, לא בשביל אבי.‬
‫בהנחה שאת תרצי.‬
‫אני חושבת שכן.‬
‫מה? הכול בסדר?‬
‫כן, כמובן. סליחה.‬
‫פשוט…‬
‫אני לא יכול שלא לחשוב על החזרה לחזית.‬
‫אני יודע שלא איפגע.‬ ‫-נכון.‬
‫אנחנו לא צריכים לעשות משהו.‬ ‫-לא, אני רוצה.‬
‫אתה בטוח שאתה לא רוצה שאבוא לתחנה?‬
‫תודה.‬
‫בואי לא נעשה מזה טקס, טוב?‬
‫אני אוהב אותך, קון.‬
‫להתראות.‬
‫אצפה בקוצר רוח למכתבים שלך.‬
‫אכתוב לך בכל יום.‬
‫"הילדה היקרה מכול,‬ ‫ידעתי שהמלחמה תשנה את כולנו,‬
‫"אבל לא ידעתי עד כמה.‬
‫"יש הרגשה שהיא הסתיימה לפני חצי יובל,‬
‫"ולא לפני חצי שנה.‬
‫"כבר עקרנו מלונדון.‬
‫"זה עתה הגענו לראגבי,‬
‫"בית המשפחה של קליפורד.‬
‫"אחרי שנתיישב, אכתוב לך לעתים קרובות.‬
‫"אחותך האוהבת, קוני."‬
‫תודה.‬
‫ברוך הבא הביתה, סר קליפורד. התפללנו למענך.‬
‫תודה, מר וורן.‬
‫בסדר.‬
‫תודה. אני מסתדר.‬
‫מר וגברת וורן, זו אשתי,‬
‫ליידי צ'טרלי החדשה.‬
‫נעים מאוד להכיר אותך, גבירתי.‬
‫יש הרבה עבודה.‬
‫תשכרי שוב כמה שיותר עובדים, גברת וורן.‬
‫הזקנה ראתה ימים טובים יותר.‬ ‫-נחזיר אותה לחיים.‬
‫חשבנו שתרצה להפוך‬ ‫את חדר העבודה של אביך לחדר השינה שלכם,‬
‫כדי שלא תצטרך לטרוח עם המדרגות.‬
‫תודה, גברת וורן.‬
‫לא.‬
‫לא, נכניס את המטען לכאן.‬
‫הספרייה תהיה חדר השינה שלנו.‬
‫מה מעורר השראה יותר בסופר‬ ‫מאשר לישון במחיצת ספרים?‬
‫כאן הם מצאו את אבא. אומרים שהלב שלו נדם.‬
‫אני חושב שהוא מת ממפח נפש.‬
‫קליפורד, זה נגמר.‬
‫החיים יהיו מה שניצור מהם.‬
‫גברת וורן?‬ ‫-כן?‬
‫אנא הסיטי וילונות כדי שייכנס אור.‬
‫בהחלט, גבירתי.‬
‫תסתכלי סביב.‬
‫אעשה את זה.‬
‫את מוזמנת להשתמש בחדר הפרטי מעל הספרייה‬
‫עם דיוקנאות המשפחה.‬
‫את יכולה לקבל את כל הקומה השנייה.‬
‫ברוך הבא הביתה.‬
‫הכול בסדר? אני מחזיקה אותך.‬ ‫תשעין עליי את כל הגוף.‬
‫מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫אני משתפרת.‬
‫אוהבת את זה.‬
‫את יודעת…‬
‫אני שוקל להרחיב את הסיפור הקצר‬ ‫שכתבתי בקיימברידג'.‬
‫להפוך אותו לרומן.‬
‫רעיון נהדר.‬ ‫-נראה לך?‬
‫תהיי העורכת שלי?‬ ‫-כמובן.‬
‫מגיהה, מדפיסה. אגיש מועמדות.‬
‫אעביר אותה לראש הערימה.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫המיטה הזאת רכה יותר משחשבתי.‬
‫לילה ראשון בראגבי.‬ ‫-ברוכה הבאה.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-אין בעיה. באמת.‬
‫מה?‬
‫אני מצטער, קון.‬
‫אני פשוט כבר לא יכול, את מבינה?‬
‫אני מצטער כל כך.‬
‫זה בסדר. אל תדאג.‬
‫אהיה בסדר.‬
‫כן.‬
‫אני אוהב אותך, קון.‬
‫זה מצער, אבל את תראי.‬
‫נהיה מאושרים כאן.‬
‫בראגבי.‬
‫שלום, אדוני.‬
‫אני גבר חזק וחרוץ ולא אאכזב אותך.‬
‫לילי וידון. אימא שלי עבדה אצל סר ג'ופרי.‬
‫באמת?‬
‫אוליבר מלורז?‬
‫עבדת אצל אבי לפני המלחמה.‬
‫כן, אדוני.‬
‫והיית סגן בצבא.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אתה באמת סבור שחזרה לשמירת יערות‬
‫תספק אותך אחרי ששירת כקצין?‬
‫לא יזיק לי קצת שקט.‬
‫ראיתי מה המלחמה עושה לגברים.‬
‫גם אני.‬
‫את ודאי מכירה את האחוזה טוב יותר ממני.‬
‫לא, גבירתי, לא יכולתי לבקר בזמן שהיא עבדה.‬
‫בסדר גמור. ברוך השב, מר מלורז.‬
‫אדוני.‬
‫אם כך, נלמד להכיר אותה יחד.‬
‫תודה, לילי.‬
‫שמי קלי מרטין, גבירתי.‬
‫תודה.‬ ‫-אני עובדת כמשרתת כבר חמש שנים.‬
‫"הילדה היקרה…‬
‫"אני חסרת נימוס והתחשבות כי לא כתבתי קודם.‬
‫"להגנתי אומר שראגבי‬ ‫הייתה זקוקה לתשומת לב אדירה.‬
‫"אבל סוף סוף יש לנו צוות מלא‬
‫"שעושה פלאים בשיקום האחוזה.‬
‫"כוחו של קליפורד שב אליו.‬
‫"אני עדיין היחידה שהוא מרשה לה לעזור לו,‬
‫"אבל מיום ליום הוא עושה עוד ועוד בעצמו.‬
‫"הוא כותב, כל הזמן,‬
‫"וזה מרומם את רוחו,‬ ‫והוא כמעט סיים את הרומן הראשון שלו."‬
‫"פגשתי את גברת גרטרוד בראשונה‬ ‫בארוחת ערב," פסיק,‬
‫"שערך לורד ויתרבי."‬
‫ויתרבי, ו-י-ת-ר-ב-י.‬
‫"עם טיפוס ש…" אני די מרוצה מזה…‬
‫"שקט פה בכפר.‬
‫"אני מתגעגעת לחיים שהיו לנו בלונדון,‬
‫"וכמובן, אני מתגעגעת אלייך.‬
‫"אבל אנחנו צריכים לחיות, כך נראה,‬
‫"בלי קשר למספר השמיים שנפלו.‬
‫"היו לנו אורחים.‬
‫"רובם חבריו הרווקים של קליפורד.‬
‫"לא מפתיע שרובם לא מצאו נשים, תאמיני לי.‬
‫"מדי פעם בפעם מתארחים אצלנו גם סופרים‬
‫"שקליפורד ביקש את עצתם.‬
‫"נראה שכל החברים שלי‬
‫"חושבים שחוסר המזל מידבק.‬
‫"אני יודעת שאת ואואן‬
‫"מטיילים הרבה מאז תום המלחמה,‬
‫"אבל כשתחזרו הביתה,‬ ‫אשמח כל כך לפגוש אותך."‬
‫אני מפריעה?‬ ‫-בכלל לא.‬
‫חשבתי לנסוע ללונדון לכמה ימים,‬
‫לבקר את הילדה.‬
‫ולהשאיר אותי ללא עזרה?‬
‫הבית שלנו מלא משרתים.‬
‫אני לא זקוק למשרתים. אני זקוק לך.‬
‫למה שלא תזמיני את הילדה? היא תתקבל בברכה.‬
‫הזמנתי. היא לא יכולה‬ ‫לעזוב את לונדון במשך כמה שבועות.‬
‫אני שמח שלפחות היא יכולה לבוא.‬
‫אני יוצאת לטייל.‬
‫למה? אפשר לשלוח את גברת וורן‬ ‫להביא כל מה שאת צריכה.‬
‫אני לא צריכה כלום, קליפורד.‬ ‫אני רוצה רק לצאת לטייל.‬
‫בסדר, יקירה.‬
‫כרצונך.‬ ‫-אלוהים.‬
‫שלום.‬
‫פלוסי, בואי הנה, ילדונת.‬
‫קדימה.‬
‫טובה.‬
‫המשכתי הלאה‬
‫ומצאתי נחל שזורם דרך היער.‬
‫אני חושב שאני מכיר את המקום.‬ ‫אני בספק שאצליח להגיע לשם שוב.‬
‫אני בטוחה שנמצא דרך, אם תרצה.‬
‫כן.‬ ‫-אולי.‬
‫הנה.‬
‫מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫טוב.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫אני לא רוצה שתפילי אותי.‬
‫אני לא אפיל אותך.‬
‫תראי, פשוט…‬
‫הנה.‬
‫זהו. זה בסדר. תניחי לי לרדת לשם.‬
‫תודה.‬
‫זהו.‬ ‫-אתה רואה? לא היית זקוק לעזרתי.‬
‫ודאי יש פעמים שאת שונאת אותי בגלל זה.‬ ‫-לא.‬
‫לא הייתי מאשים אותך.‬
‫יש ימים שאני מצטער שחזרתי.‬
‫קליפורד.‬
‫אל תדבר כך.‬
‫הייתי אבוד בלעדייך. את יודעת את זה.‬
‫נפתח כמה חלונות, נכניס אוויר צח.‬
‫מעולם לא ראיתי שמיים בהירים כאלה.‬
‫אין עשן באוויר.‬ ‫המכרות סגורים לכבוד אחד במאי.‬
‫כדאי שתרדי לטוורשול.‬
‫לראות את היריד. את יכולה.‬
‫רק תחזרי בזמן לארוחת ערב.‬
‫כן, אולי ארד.‬
‫שלום.‬ ‫-טוב לראות אותך, ליידי צ'טרלי.‬
‫נעים להכיר אותך, ליידי צ'טרלי.‬
‫יפה מצדך.‬
‫תודה.‬
‫אחד במאי שמח, גבירתי.‬
‫אחד במאי שמח.‬
‫מי זאת? היא מקסימה.‬
‫זו ג'וזפין שלי.‬ ‫-היי, ג'וזפין.‬
‫תגידי שלום לליידי צ'טרלי.‬
‫נראה שיש לי השפעה כזאת על אנשים היום.‬
‫אני גברת פלינט.‬ ‫אני מורה בבית ספר כאן בכפר.‬
‫אני קוני. נהדר להכיר אותך.‬
‫בעלי חוכר מכם את חוות מרהיי.‬
‫חוות מרהיי?‬ ‫-היא לא רחוקה מהבית שלכם.‬
‫זה לצד זה נילחם לעולם.‬ ‫ככל שירבה מספרנו, הם יחדלו.‬
‫רק כל עוד נעמוד יחד.‬ ‫-את בסדר, גבירתי?‬
‫מה זה היה?‬
‫הכורים. הם שוב מוחים.‬
‫שוב?‬ ‫-תניח לו!‬
‫זה… קורה הרבה?‬
‫הם כנראה מאחד המכרות האחרים.‬
‫הם יאבדו את המשרות שלהם‬ ‫אם הם יצעדו כך דרך הכפר שלהם.‬
‫זה אומר שהכורים שלנו מטוורשול‬ ‫מוחים בכפרים אחרים?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אני אולי מלמדת את ילדיהם,‬
‫אבל אני נחשבת לזרה בעיני נשות הכורים.‬
‫את ואני גם יחד.‬
‫שלום, ליידי צ'טרלי.‬ ‫-שלום.‬
‫בואי למרהיי יום אחד.‬
‫נשמח לארח אותך.‬ ‫-אשמח לבוא.‬
‫תודה.‬
‫לאן אנחנו הולכים?‬
‫תמיד רצית שאצטרף אלייך באחד הטיולים שלך.‬
‫חשבתי על מקום שהייתי רוצה להראות לך.‬
‫לא נראה שהכיסא שלך נועד לזה.‬
‫מלורז, אני תוהה אם תוכל לעזור לנו‬ ‫להניע שוב את הכיסא הזה.‬
‫כן, אדוני.‬
‫קוני, הכרת את מלורז, שומר היער החדש שלנו?‬
‫תירגעי, פלוס.‬
‫היא רק מתנהגת בחביבות.‬
‫עכשיו.‬
‫אתה בראגבי כבר הרבה זמן, מר מלורז?‬
‫גדלתי כאן, גבירתי.‬
‫אתה זקוק לעזרה?‬
‫מלורז מסוגל לדחוף בעצמו. זהו.‬
‫זהירות.‬
‫זה הכול, אדוני?‬
‫זה הכול. שלום.‬
‫זה היה חביב מצדך.‬ ‫אני מקווה שזה לא היה כבד מדי.‬
‫לא, לא כבד.‬
‫שלום לך, גבירתי.‬
‫באתי הנה כילד, ישבתי שעות.‬ ‫אחד הנופים היפים ביותר במידלנדס.‬
‫אני רוצה לשקם את היער.‬
‫אם לא נשמר את המקומות האלה,‬ ‫לא תישאר לנו אנגליה.‬
‫אורח החיים שלנו ייגמר,‬ ‫למרות מה שהקרבנו כדי להגן עליה.‬
‫עצוב לי שלא אוכל להוליד בן כאן‬ ‫יותר מאשר בכל מקום אחר.‬
‫צר לי שלא יהיה לנו בן.‬
‫כמעט היה טוב אילו ילדת בן לגבר אחר.‬
‫אתה לא רציני.‬
‫למה לא?‬ ‫-למה לא? כי…‬
‫כי אנחנו נשואים.‬
‫התחתנתי איתך, קליפורד.‬
‫למה אתה בכלל מציע דבר כזה?‬
‫אמרת לי עד כמה היית רוצה ילד.‬
‫כך יכול להיות לך ילד‬ ‫להרעיף עליו אהבה, להעסיק אותך.‬
‫עד כמה שאחרים יודעים,‬ ‫אולי אני מסוגל להוליד.‬
‫אם נגדל אותו כאן בראגבי, הוא יהיה שלנו.‬
‫אתה מתכוון לזה באמת?‬
‫כמובן, לא הייתי רוצה שתיכנעי לו כל כולך,‬
‫אבל המעשה המיני המכני‬ ‫הוא לא כלום לעומת חיים משותפים.‬
‫אם תשלטי ברגשות שלך בהתאם,‬
‫נוכל לארגן את זה‬ ‫כמו ביקור אצל רופא שיניים.‬
‫ביקור אצל…‬
‫ולך לא יהיה אכפת למי אהרה?‬
‫אני סומך על שיקול הדעת שלך.‬ ‫לא תרשי לגבר הלא נכון לגעת בך.‬
‫צריך אדם דיסקרטי לחלוטין.‬ ‫השם של צ'טרלי תלוי בזה.‬
‫תצפה ממני לומר לך מי היה הגבר?‬
‫עדיף שלא אדע.‬
‫יורש חשוב לך עד כדי כך?‬
‫הוא חשוב מאוד לאנשים כאן.‬
‫את יכולה לעשות את זה למענם‬ ‫ולמען בני צ'טרלי.‬
‫את מסכימה איתי, נכון?‬
‫אני מתקדמת.‬
‫בסדר.‬
‫כולם בלונדון מדברים על הספר שלך.‬ ‫זו עבודה טובה.‬
‫אתה באמת חושב כך?‬
‫רציתי לכתוב משהו מיוחד.‬
‫לא רק פופולרי, אלא משהו משובח ממש.‬
‫חבורת הידידים כולה ברחבי צפון-מזרח אנגליה,‬
‫לדאוג שתישאר מלוכדת, לוודא שכולם מקבלים…‬
‫מצטערת מאוד. תסלח לי? רק לשנייה?‬
‫כן.‬
‫את חושבת שהם פתרו את בעיות העולם כאן?‬
‫אני בטוחה שהם חושבים שכן.‬
‫חבל שהם ישכחו את הפתרונות שלהם בבוקר.‬
‫אתה סופר. אולי כדאי שתרשום אותם.‬
‫לא בטוח שאהיה רצוי בחוג הזה.‬
‫אל תדאג. גם אני לא באמת חלק מהעולם הזה.‬
‫אבל גדלת בו, לא?‬ ‫-לא בדיוק. אבי אמן.‬
‫לכן גדלתי בין וילות שכורות‬
‫והתעוררתי בכל בוקר לריח של טרפנטין.‬
‫נשמע כמו אורח חיים בוהמי.‬
‫ודאי יש ימים שבהם את לא מרגישה כמו ליידי.‬
‫מחר אסע הביתה. אם יהיה לי מזל,‬ ‫הוא יזמין אותי לבקר אתכם שוב.‬
‫זו הפעם האחרונה שנזמין את המחזאי האירי.‬
‫מיקייליס?‬
‫הוא כותב היטב, הוא מתלבש יפה,‬
‫אבל יש לו נימוסים של חולדת רחוב דבלינאית.‬
‫אולי כי הוא יודע שהוא יהיה רצוי‬ ‫רק כל עוד יחשבו שהוא מועיל.‬
‫כולנו יודעים את מקומנו.‬
‫את צריכה לאכול משהו. את הולכת ונעלמת.‬
‫אני לא מרגישה טוב.‬
‫אני לא מרגישה טוב מאז השיחה שלנו.‬
‫קליפורד.‬
‫הנה זה. תראי!‬
‫התצלום שלי מופיע בעיתון.‬
‫"הנובלה של צ'טרלי מושכת תשומת לב‬
‫"בשל הניתוח ההומוריסטי‬ ‫של בני אדם ושל מניעיהם,‬
‫"אם כי דעותיו על החברה המודרנית‬ ‫אינם צעירים ומשועשעים,‬
‫"אלא למרבה הפלא, זקנים ויהירים להחריד."‬
‫קליפורד, תפסיק לקרוא.‬ ‫-"תצוגה נפלאה של לא כלום."‬
‫זו רק ביקורת אחת.‬
‫אבל הם צודקים.‬
‫הם הבינו אותי לעומק.‬
‫הכול הוא לא כלום.‬
‫בית, אהבה, מין, נישואים, ידידות, הכול.‬
‫אתה לא מתכוון לזה.‬
‫אני חושב שכן.‬
‫כן. כל הטעם בחיים‬
‫הוא ללמוד לקבל את הלא כלום הגדול של החיים.‬
‫אני הולכת להתלבש.‬
‫קוני. קוני, זו אני.‬
‫אלוהים, באת.‬
‫מה קרה?‬ ‫-אני…‬
‫מה קרה?‬
‫תגידי לי מה קרה.‬
‫מה את עושה?‬
‫מה זה?‬
‫אני פשוט… רציתי שינוי ו…‬
‫את חולה.‬
‫לא, אני בסדר.‬ ‫-אף אחד לא משגיח עלייך?‬
‫הם השגיחו.‬
‫נמאס לי שהם מסתכלים בי, הילדה.‬
‫אי אפשר לברוח. זה…‬
‫אני עייפה כל כך.‬
‫זה בסדר.‬
‫תודה.‬
‫- ספרות.‬ ‫ספר ביכורים של לורד צ'טרלי -‬
‫קוני לא בריאה, קליפורד.‬
‫את חושבת כך?‬
‫היא מותשת. תראה עד כמה היא רזתה.‬
‫אני חוששת שלא מתאים לה להיות בתולה למחצה.‬
‫והכיסא הזה לא מתאים גם לי, הילדה.‬
‫מה את מציעה?‬ ‫שנמצא לה עוד אחד מהחיילים הגרמנים שלך?‬
‫היא צריכה לראות רופא.‬ ‫יש פה בסביבה מישהו שמטפל בכם?‬
‫אבדוק.‬
‫לא. אני אקח אותה לרופא שאנחנו בוטחים בו.‬
‫ובינתיים,‬
‫תשכור מישהי שתטפל בך אישית.‬
‫אני מסודר היטב, תודה.‬ ‫-אני לא דואגת לך, קליפורד.‬
‫מי מטפל בה בזמן שהיא מטפלת בך?‬
‫קוני ואני נשוחח על כך.‬ ‫-קוני ואני כבר שוחחנו.‬
‫אתה מכיר את האישה הזאת.‬
‫גברת בולטון. היא טיפלה בך בצעירותך.‬
‫קוני לא תהיה עוד המטפלת שלך.‬
‫אנחנו אסירי תודה שיכולת לבוא. באמת.‬
‫ודאי קשה לסר קליפורד,‬
‫בגלל כל מה שסבל, וקשה גם לך.‬
‫את חושבת שאת יודעת‬ ‫איך ייראו החיים, ופתאום הם אינם.‬
‫טד שלי היה איתי רק שלוש שנים‬ ‫לפני שהוא נהרג במכרות.‬
‫לא ידעתי. אני מצטערת.‬
‫לא חשוב.‬
‫את רק תצייתי להוראות הרופא,‬ ‫ותשאירי לי את הטיפול בסר קליפורד.‬
‫קליפורד. זוהי גברת בולטון.‬
‫אני זוכר את גברת בולטון.‬
‫כולנו מרוצים?‬ ‫-לעת עתה.‬
‫אני חוזרת ללונדון, וקוני יוצאת לטיול ארוך.‬
‫טוב. נסיעה טובה.‬
‫קוני, תסכימי לעבור אצל שומר היער?‬
‫לשאול אם נקבות הפסיון התחילו להטיל?‬
‫בהחלט.‬
‫ליידי צ'טרלי.‬
‫סר קליפורד זקוק לעזרה?‬ ‫-לא. הוא שלח אותי.‬
‫סליחה על ההפרעה.‬ ‫-לא.‬
‫את רוצה להיכנס?‬
‫סליחה. אני לא לבוש לאורחים.‬ ‫-לא. אל תדאג.‬
‫רציתי רק…‬
‫סר קליפורד רצה לדעת‬ ‫אם נקבות הפסיון החדשות התחילו להטיל.‬
‫כן. כן, גבירתי.‬
‫יהיו הרבה אפרוחים בתוך כמה שבועות.‬
‫איזו בקתה קטנה וחמודה. אתה גר כאן לבד?‬
‫לבד לגמרי, גבירתי.‬
‫אתה קורא את ג'יימס ג'ויס?‬
‫את הספר הזה היה קשה למצוא.‬
‫אתה קורא הרבה?‬
‫זה מתאים לאופי המתבודד שלי.‬
‫עדיין.‬
‫ודאי שקט מאוד פה.‬
‫לא, פלוסי מארחת לי לחברה.‬
‫טוב, אמסור לקליפורד.‬
‫בקשר לפסיונים.‬
‫ותודה.‬
‫אלווה אותך החוצה.‬ ‫-בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫פרחים יפים.‬
‫קחי לך כמה.‬
‫לא, אי אפשר.‬ ‫-למה לא?‬
‫הם שלך.‬
‫אתה בטוח?‬ ‫-כן, קחי לך.‬
‫אז להתראות.‬
‫גברת פלינט. הבאתי לך פרחים.‬
‫הם יפים מאוד! את כל כך מתחשבת!‬ ‫-זה בסדר.‬
‫נכניס אותם לאגרטל. בואי, שבי.‬
‫הם צומחים בשדות‬ ‫ליד הבקתה של שומר היער. בכל מקום.‬
‫הנה, קחי את אלה.‬
‫בחור מעניין השומר, נכון?‬
‫בהתחלה הוא נראה מחוספס, אבל אז…‬
‫המורים הוותיקים עדיין מספרים‬ ‫עד כמה אוליבר מלורז היה חכם כילד.‬
‫לא פלא שהוא חזר הביתה כקצין.‬
‫אבל עכשיו הוא גר שם? לבד?‬
‫הוא היה נשוי.‬
‫אבל אשתו, ברת'ה,‬
‫בכל התקופה שהוא לא היה,‬ ‫התעסקה עם גברים אחרים.‬
‫זה היה נורא. כולם ידעו.‬
‫אז הם גרושים עכשיו?‬
‫אני חושבת שלא כראוי.‬
‫אבל כמעט שלא היה משהו ראוי בברת'ה קוטס.‬
‫היא עברה לחיות עם גבר אחר בסטאקס גייט.‬
‫אני חושבת ששמו נד.‬
‫אני מתארת לעצמי‬ ‫שמר מלורז יעדיף לא לשמוע מהם שוב.‬
‫זוהי ונדי.‬
‫שלום, ונדי.‬
‫היא יפהפייה.‬
‫היה פיצוץ במכרות,‬
‫וטד היה רק בן 28.‬
‫החברה קבעה שאיכשהו זו הייתה אשמתו.‬
‫הוא ברח כשהיה צריך להשתטח.‬
‫והפיצוי היה 300 פאונד בלבד.‬
‫לעולם לא אסלח להם על זה.‬
‫שהוקיעו את טד כפחדן.‬
‫אבל הוא לא היה פחדן, גברת בולטון.‬
‫הוא רק ניסה להישאר בחיים.‬
‫תניחי ללילי לעשות את זה.‬
‫את האחות שלו, לא המשרתת.‬
‫לא אכפת לי. ידיים עסוקות משתיקות מחשבות.‬
‫הנה הפעמון. אני חייבת ללכת.‬
‫תהיתי על הדפיקות.‬
‫אני מכין את הלולים לאפרוחים החדשים.‬
‫יש כיסא בצריף הזה?‬
‫תיכנסי.‬
‫תודה.‬
‫אדליק את האש בשבילך.‬
‫לא, אל תטרח.‬ ‫-לא, אני עומד על כך.‬
‫תתחממי קצת.‬
‫בסדר?‬ ‫-תודה.‬
‫לא ידעתי על קיומו של הצריף הזה.‬
‫לא רבים יודעים.‬
‫לכן הוא לטעמי.‬
‫כשאתה לא כאן, הוא נעול?‬
‫לפעמים, גבירתי.‬
‫אפשר לקבל מפתח?‬
‫את רוצה מפתח?‬
‫הייתי רוצה לשבת פה לפעמים.‬
‫אני לא יודע אם יש עוד מפתח.‬
‫אז אדאג לזה בעצמי.‬
‫טיול ארוך עשית.‬
‫סליחה. איחרתי?‬
‫יכולת לבקש מגברת בולטון להכין תה.‬
‫קשה לי לדמיין אותה מנהלת את שעת התה.‬
‫אני לא זוכרת שתה נכלל בנדרי הנישואים שלנו.‬
‫אתה יודע אם יש מפתח נוסף‬ ‫לצריף שבו מגדלים את הפסיונים?‬
‫כן. אולי יש מפתח בחדר העבודה. למה?‬
‫הוא מקסים בעיניי.‬ ‫אולי אקרא שם את הספר שלי.‬
‫ספרים שכתב האירי המנוון?‬
‫מי, ג'יימס ג'ויס?‬
‫שמעתי שהספר הבא שלו יוחרם בגלל ניבולי פה.‬
‫חבל מאוד. רציתי לקרוא אותו.‬
‫מלורז היה בצריף?‬
‫הוא לא שמח על ההפרעה.‬ ‫-למה, מה הוא אמר?‬
‫שום דבר. רק ההתנהגות שלו.‬
‫לא נראה לי שמצא חן בעיניו‬ ‫שאני נכנסת לכל מקום.‬
‫זה מה שקורה‬ ‫כשסגן בצבא חוזר להיות שומר יער.‬
‫מה אפשר לצפות‬ ‫כשמעניקים לאדם כזה דרגה ותחושת חשיבות‬
‫ואז לוקחים אותן ממנו?‬
‫"הילדה היקרה.‬
‫"אני מקווה שבלונדון לא ירד גשם כל השבוע.‬
‫"כאן ירד.‬
‫"עד עכשיו יכולתי לצאת‬ ‫ולסייר בשטח כאוות נפשי.‬
‫"אבל ברוב השבוע האחרון הייתי סגורה בבית,‬
‫"והשתוקקתי לצאת שוב.‬
‫"אני כותבת עכשיו מצריף קטן שמצאתי.‬
‫"מקום סודי שבו אני יכולה להסתתר מהעולם.‬
‫"רק אדם נוסף אחד בא הנה."‬
‫אל תחשוש. אני כבר הולכת.‬ ‫באתי רק כדי להימלט מהגשם.‬
‫הנה.‬
‫אשאיר אותו כאן עד שאשיג עוד אחד.‬
‫תראה אותך. אתה בוודאי אדון האחוזה.‬
‫זה משחק פשוט.‬
‫מתחילים בחפיסה של 32 קלפים משבע עד אס…‬
‫הוא מת בשנה שעברה מנפילה. בן 83 הוא היה.‬
‫האפרוחים התחילו לבקוע.‬ ‫-טוב.‬
‫קלטתי את מדריד. תקשיבי.‬
‫…למרות עדויות רבות של…‬
‫מה הם אומרים?‬
‫לעזאזל!‬
‫איבדתי את האות.‬
‫לעזאזל!‬
‫הצעירים…‬
‫אומרים שרובם עזבו את טוורשול,‬ ‫עכשיו כשכמות הפחם מידלדלת.‬
‫בעוד זמן קצר, העיירה תיגמר.‬
‫תיגמר? באמת אומרים את זה?‬
‫גברת בולטון, תואילי להתקשר למכרות?‬
‫תבדקי אם מר לינלי יאות להצטרף לארוחה.‬ ‫-אעשה את זה. בהחלט.‬
‫"הלוואי שיכולתי להיות איתך בוונציה,‬
‫"אבל קליפורד אומר‬ ‫שהוא לא יסתדר כאן בלעדיי.‬
‫"לפחות לא לפי שעה.‬
‫"אבל אבוא בחופשה הבאה, אני מבטיחה.‬
‫"באהבה, אחותך, קוני."‬
‫כשהרווחים יגדלו,‬
‫הם יצליחו להחזיק מעמד בעתיד הנראה לעין.‬
‫גם אנחנו יכולים להתחדש. למה לא?‬ ‫-קליפורד, מה עם הכתיבה שלך?‬
‫עולם הספרות לא זקוק לי.‬
‫אבל המכרה הוא ספינה טובעת.‬ ‫הוא זקוק לקברניט ראוי שיציל אותה.‬
‫לא נראה לך שהכורים חיים חיים עלובים מספיק?‬
‫אי אפשר לעזור להם פשוט להתקדם?‬
‫לאן? לקבצנות?‬
‫"לעזור להם להתקדם".‬ ‫את מדברת כמו אישה טיפוסית.‬
‫אמר הגבר.‬
‫מר לינלי, כמה יעלה לנו,‬
‫להערכתך, לבנות מפעל כימיקלים?‬
‫הייתי אומר שכסכום התחלתי,‬ ‫בין 500 ל-700 פאונד.‬
‫מובן שבסכום הזה נכללים סיכונים…‬
‫באתי לראות את האפרוחים.‬
‫כמה יש לנו כבר?‬
‫שמונה עשר.‬ ‫-שמונה עשר.‬
‫אני יכולה לגעת באפרוח?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫ואם הוא ינקר בי?‬
‫תנקרי בו בחזרה.‬
‫את פשוט…‬
‫זהו זה. בעדינות.‬
‫הוא רועד.‬ ‫-את רועדת יותר ממנו.‬
‫ככה.‬
‫גבירתי?‬
‫הנה…‬
‫נושיב אותך בפנים לרגע?‬
‫אני מצטערת כל כך.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫סליחה.‬
‫אז ככה זה?‬
‫אל תבכי.‬
‫בואי נושיב אותך ליד האח.‬
‫אני צריך עוד עץ.‬ ‫-בסדר.‬
‫בבקשה, אל תלך.‬
‫אלווה אותך בחזרה.‬
‫את בסדר, גבירתי?‬
‫ואתה?‬
‫כדאי שאמשיך לבדי.‬
‫אז שלום.‬
‫שלום, גבירתי.‬
‫הנה את, גבירתי. חשבתי שהלכת לאיבוד.‬
‫לא, אני בסדר גמור.‬
‫למה נעלת את הדלת?‬ ‫הלכתי רק לראות את האפרוחים.‬
‫מצטערת.‬
‫קליפורד כועס? לא נפרדתי מהאורחים.‬
‫הוא לא אמר כלום.‬ ‫הוא עדיין יושב עם מר לינלי.‬
‫אז הוא לא שם לב שהלכתי?‬
‫גבירתי, את מכירה את סר קליפורד.‬
‫לילה טוב.‬
‫לא, לא. זה דומה מאוד לציוד האחר.‬
‫לילה טוב, קון.‬ ‫-לילה טוב.‬
‫חיכיתי לך.‬
‫לא נראה לך שאנשים יתחילו לחשוד‬
‫אם תמשיכי לבוא הנה?‬
‫תארי לעצמך עד כמה מושפלת תרגישי,‬ ‫את ושומר היער של בעלך.‬
‫אתה חושש?‬
‫ועוד איך.‬
‫ועוד איך, כן.‬
‫לא ממה שיחשבו עליי, גבירתי.‬
‫אבל אם אי פעם תתחרטי על מה ש…‬
‫צריך להזדרז.‬
‫מה את עושה?‬ ‫-למה אתה זקוק?‬
‫לזה.‬
‫לא אוכל להישאר הרבה.‬
‫מישהו ישים לב.‬
‫תביטי בי.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫אתה עדיין מרגיש שאנחנו זרים?‬
‫סליחה?‬
‫אתה עדיין מרגיש זרות?‬
‫לא זרות מהסוג שאי פעם הכרתי.‬
‫בואי לבקתה מחר.‬
‫אם אוכל.‬
‫לילה טוב.‬
‫לילה טוב, גבירתי.‬
‫אוליבר.‬ ‫-כן?‬
‫אם נוכל להפיק את הדלק כאן, זה…‬
‫קוני?‬
‫קוני, הכול בסדר?‬
‫את שוב לא מרגישה טוב?‬ ‫-בכלל לא. סליחה. מה אמרת?‬
‫אני יודע שנראה כאילו אני מדבר רק על המכרה.‬
‫אבל טוורשול שייכת לי.‬
‫יום אחד תהיה שייכת ליורש.‬
‫והמכרה זקוק לעזרתנו.‬
‫חייבים להכניס מודרניזציה.‬
‫את ואני.‬
‫"אחותי היקרה,‬ ‫חשבתי הרבה על מה שאמרת בחתונה.‬
‫"שאני פותחת את הלב בקלות רבה מדי.‬
‫"ייתכן שזה היה נכון לפני המלחמה,‬
‫"אבל נראה לי שזה כבר לא נכון.‬
‫"בזמן האחרון הרגשתי שהלב שלי נפתח שוב.‬
‫"למרות כל האזהרות.‬
‫"ואני מבטיחה לך,‬
‫"שדבר מזה לא היה קל."‬ ‫-תביטי בי.‬
‫תביטי בי.‬
‫ליידי צ'טרלי.‬
‫הספר שלך!‬ ‫-זה בסדר. תודה.‬
‫כך דוהר החוואי‬
‫היא מושלמת.‬ ‫-אל תאפשרי לה לשטות בך.‬
‫אנחנו עוברים הרבה לילות ללא שינה בגללה.‬
‫אני בטוחה שזה שווה.‬
‫אנחנו שמחים בך מאוד, נכון, ג'וזפין?‬
‫נכון?‬
‫קליפורד ואני אמרנו שיום אחד יהיה לנו ילד.‬
‫כן?‬
‫זה שהוא לא יכול ללכת‬
‫לא אומר שלא יהיו לנו ילדים.‬
‫זה נפלא, לא?‬
‫ג'וזפין תשמח על חבר חדש למשחקים.‬
‫נכון?‬
‫ולהיות אם, אני ממליצה על זה בכל פה.‬
‫שיקרתי לך.‬
‫היא מושלמת.‬
‫מה שומר היער עושה פה?‬ ‫-הוא בא לקחת חלב טרי.‬
‫שלום לך, מר מלורז.‬ ‫-גברת פלינט.‬
‫ליידי צ'טרלי.‬
‫תשמרי עליה?‬ ‫-כמובן.‬
‫ג'וזפין, שלום.‬
‫טוב, פרחחונת, מה יש לך?‬
‫אמרת שתבואי לבקתה.‬
‫אמרתי שאנסה.‬
‫תבואי מאוחר יותר?‬
‫מה זה?‬
‫הנה לך.‬
‫תודה.‬
‫אני צריכה ללכת.‬ ‫-טוב.‬
‫היה נפלא לראות אותך, ג'וזפין.‬
‫ללוות אותך הביתה?‬ ‫-לא. לא הכרחי.‬
‫היה נפלא לפגוש אותך.‬
‫בואי שוב.‬ ‫-אבוא.‬
‫שוב תודה. תשמרי על עצמך.‬
‫תגידי שלום.‬
‫שלום.‬
‫איו!‬
‫את בורחת ממני?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫סליחה?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לא באת לבקתה.‬
‫ואיך שהתרחקת ממני שם.‬
‫גברת פלינט הייתה עלולה לראות. השתגעת?‬
‫אז בואי לבקתה.‬
‫לא.‬
‫עד שנגיע לשם, יהיה מאוחר מדי.‬
‫בואי דרך כאן.‬
‫בואי.‬
‫מה, כאן?‬
‫כן, גבירתי.‬
‫ממש כאן.‬
‫אל תקרא לי כך.‬ ‫-את לא רוצה להיות גבירה?‬
‫לא אתך.‬
‫תרצי יחס גס יותר ממני?‬
‫תפשטי את זה.‬
‫תפתחי את המכנסיים.‬
‫כן.‬
‫תשכבי.‬
‫לא.‬
‫לא, אל תפני את הראש. תביטי בי.‬
‫אני רוצה שתזיין אותי.‬
‫את רוצה שאזיין אותך?‬
‫כן.‬
‫כן. זהו זה.‬
‫זהו זה, קוני.‬
‫שנינו גמרנו יחד אז.‬
‫טוב כשזה קורה.‬
‫יש אנשים שבכל חייהם לא חווים את זה.‬
‫באמת?‬
‫זה ה… בסדר, כן. מי יודע.‬
‫תצטרכי לעזור לי, קוני. מתוקה.‬
‫אתה יודע מה יש לך?‬
‫רוך.‬
‫לא אמרתי שאתה עדין.‬
‫מאסתי בג'נטלמנים עדינים.‬
‫הם גזע אחר.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫מתים.‬
‫אדם צריך להתנתק מכל רגש‬
‫כדי להיות מסוגל לשלוח אנשים למכרות,‬
‫לבתי חרושת, או…‬
‫לקרב.‬
‫אחרת עליו לחיות עם מה שהוא עשה.‬
‫אתה שונה מכל גבר אחר שפגשתי.‬
‫את לא דומה לשום אישה אחרת.‬
‫מאיזו בחינה?‬
‫את יפהפייה.‬
‫אתה יודע, אני חושבת שלא קלטתי‬ ‫עד כמה אני בודדה עד עכשיו.‬
‫תודה.‬
‫כדאי שתלכי.‬
‫עשר עלה.‬
‫גברתי עלייך עם המלך.‬
‫אני, קוני…‬ ‫-אני, אוליבר…‬
‫…לוקחת, אותך, אוליבר…‬ ‫-לוקח אותך, קוני…‬
‫…בכוח…‬ ‫-…ובחופש…‬
‫…ובאקסטזה.‬ ‫-…ובאקסטזה.‬
‫עד כמה זה עמוק?‬
‫בבקשה.‬
‫"מדוע אני מחבב אותך?"‬
‫"הפרי שחור."‬
‫גבירתי, סליחה על ההפרעה.‬
‫ראיתי את האור ו…‬ ‫-זה בסדר, באמת.‬
‫שבי. אשמח לחברה.‬
‫באמת.‬
‫למה את ערה בשעה כזאת?‬
‫סר קליפורד, הוא לא ישן.‬
‫אני לא יכולה לא לבדוק מה שלומו.‬
‫זה היה כך גם עם הבעל שלי.‬
‫אם הוא רק היה מצונן,‬ ‫הייתי ערה כל הלילה ודואגת לו.‬
‫טד.‬
‫את ודאי מתגעגעת אליו.‬
‫עברו 25 שנים,‬
‫אבל, את יודעת, עדיין לפעמים במיטה,‬
‫אני מתעוררת וחושבת, "הוא לא במיטה איתי."‬
‫רק המגע שלו.‬
‫כן.‬
‫מדהים, נכון?‬
‫איך מישהו יכול לחדור כך לדם שלך.‬
‫נכון.‬
‫זה יכול לגרום למרירות.‬
‫לולא הבור הזה, טד עדיין היה כאן.‬
‫הוא שנא להיות שם למטה.‬
‫הוא שנא את זה,‬ ‫אבל מה הוא יכול לעשות? הוא היה לכוד.‬
‫כולנו לכודים בדרכים שונות.‬
‫לא רצית להתחתן שוב?‬
‫אלוהים.‬
‫טד היה היחיד?‬ ‫-כן.‬
‫אבל את והגבר שלך גדלים יחד.‬
‫מה עוד יש בחיים?‬
‫ילדים, כמובן, אבל…‬
‫סליחה, זה היה חסר התחשבות מצדי.‬ ‫-לא.‬
‫אל תדאגי. זה בסדר.‬
‫יותר מבסדר, בעצם.‬
‫אולי יש תקווה במובן הזה.‬
‫לך ולסר קליפורד?‬
‫הרופא אומר שההחלמה שלו מדהימה.‬
‫אז מי יודע?‬
‫אולי עוד יהיה לי ילד.‬
‫אני מקווה ומתפללת שיהיה.‬
‫אני יכולה להביא לך שמיכה?‬
‫לא, אני בסדר, תודה.‬
‫שינה ערבה.‬ ‫תשמרי כמה סודות לשיחה הבאה שלנו.‬
‫לילה טוב.‬
‫בואי, ילדונת.‬
‫כדאי שנצא.‬
‫בואי.‬
‫לאט.‬
‫הוד מעלתה לא קמה עדיין?‬
‫היא קמה לפניי.‬
‫אז היא כבר אכלה ארוחת בוקר.‬
‫כן. היא יצאה לאחד הטיולים שלה.‬
‫אני עצמי קמתי מוקדם.‬
‫הרבה אנשים היו בחוץ הבוקר.‬
‫שומר היער, הוא היה…‬ ‫-תוכלי להביא לי שמנת טרייה?‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-תודה.‬
‫מאז שסר קליפורד בא,‬
‫הם מעבידים את הכורים המסכנים בפרך.‬
‫חשבתי שהמכונות אמורות להקל על העבודה.‬
‫זו דרך לעשות יותר כסף עם פחות פועלים.‬
‫אין לו כבר מספיק כסף?‬
‫בטח הגבירה צריכה תכשיטים ומשי‬
‫כדי שתוכל להתנשא מעלינו.‬
‫לא, היא לא כזאת.‬
‫היא מתייחסת למי שעובד איתה‬
‫באותו כבוד שהיא מתייחסת ללורד או לליידי.‬
‫גם לילי שלי אומרת את זה עליה.‬
‫אז מגיע לה יותר.‬
‫איזה מזל רע יש לה.‬
‫מתברר שסר קליפורד‬ ‫אולי פחות גמור ממה שחשבנו.‬
‫הרגליים שלו לא יפעלו שוב,‬ ‫אבל, אתן יודעות, אולי השאר יפעל.‬
‫הוד מעלתה אפילו רמזה שאולי יהיה ילד בקרוב.‬
‫מה?‬
‫לא!‬
‫זה מדהים.‬ ‫-שמעתן פעם דבר כזה?‬
‫- מפרט מקדח -‬
‫כמה זמן הם יישמרו?‬
‫אם נתחזק אותם היטב,‬ ‫הם אמורים להישמר עשרות שנים.‬
‫ואם כבר מדברים על זה,‬ ‫אם לא אכפת לך שאני שואל,‬
‫יש אמת בשמועה‬
‫שעדיין יש תקווה ליורש לראגבי?‬
‫יש שמועות?‬
‫כן.‬
‫כולם שואלים אותי מה אני יודע על זה.‬
‫כמובן, אשמח להבהיר את הדברים,‬ ‫אם אין בסיס לשמועה.‬
‫בהחלט.‬
‫טוב…‬
‫עדיין יש תקווה.‬
‫שלום, קון.‬
‫הרגע הייתה לי‬
‫פגישה מעניינת מאוד עם מר לינלי.‬
‫שמעת את השמועה‬
‫שאת עשויה להעניק לראגבי יורש?‬
‫לא.‬
‫זו בדיחה?‬
‫קיוויתי שזו נבואה.‬
‫קיבלתי מכתב מאבא.‬
‫הוא הוזמן לוונציה לחודשים יולי ואוגוסט,‬
‫וביקש ממני ומהילדה לבוא איתו.‬
‫יולי ואוגוסט.‬
‫לא אצטרך לנסוע לכל כך הרבה זמן.‬
‫שלושה שבועות יהיו די והותר זמן‬
‫למה שדיברנו עליו.‬
‫כבר יש לך תוכניות?‬
‫עדיין לא.‬
‫אילו הייתי בטוח לגמרי,‬ ‫היית רוצה לחזור אליי?‬
‫כמובן.‬
‫אני לא רוצה לדעת מה שמו.‬
‫אסור לאיש לדעת.‬
‫אם כך, נראה לי שיהיה בסדר. לך לא?‬
‫אתה יודע עד כמה אתה יקר לי.‬
‫לא?‬
‫ואת לי.‬
‫אני צריכה לנסוע לזמן מה.‬
‫לאן?‬ ‫-לוונציה.‬
‫עם סר קליפורד?‬
‫לכמה זמן?‬ ‫-רק לחודשיים.‬
‫אבל לא, לא עם קליפורד.‬
‫הוא לא אוהב לטייל, במצבו.‬
‫כן. המסכן.‬
‫לא תשכח אותי?‬ ‫-אשכח?‬
‫את יודעת שאיש לא שוכח.‬
‫זו לא שאלה של זיכרון.‬
‫תראה…‬
‫אמרתי לקליפורד שאולי יהיה לי ילד.‬
‫כן?‬
‫אני חושבת שאני כבר… בהיריון.‬
‫אוליבר?‬
‫מה הוא אמר?‬
‫הוא אמר שישמח‬
‫כל עוד ייראה כאילו הילד שלו.‬
‫אז מניין סר קליפורד חושב שהילד הזה בא?‬
‫אמרתי שאולי אנהל רומן בוונציה.‬ ‫-אולי. אז בגלל זה את נוסעת.‬
‫לא כדי לנהל רומן. רק למראית עין של רומן.‬
‫אז בגלל זה רצית אותי.‬
‫כדי להרות.‬
‫ודאי שלא, אוליבר.‬
‫אף פעם לא תכננתי עליך,‬ ‫לא תכננתי שום דבר מזה, בעצם.‬
‫אז מה הייתה התוכנית, קוני?‬
‫מה הייתה התוכנית, בעצם?‬
‫מה הייתה התוכנית?‬ ‫-אני…‬
‫אני לא יודעת.‬ ‫-את לא יודעת?‬
‫אני בטח לא יודע.‬
‫לכל הרוחות.‬
‫יהיה מה שהגבירה רוצה.‬
‫אם יהיה לך ילד,‬ ‫סר קליפורד מוזמן לקחת אותו.‬
‫אני לא אפסיד כלום.‬
‫להפך, הייתה לי חוויה נעימה.‬
‫אל תדבר כך.‬ ‫-אם ניצלת אותי,‬
‫זו לא תהיה הפעם הראשונה שניצלו אותי.‬
‫אף פעם לא הייתה נעימה כמו הפעם הזאת.‬
‫כמובן, זה לא בדיוק מעורר בי תחושת כבוד.‬
‫לא ניצלתי אותך, אוליבר.‬
‫כרצונה של הגבירה.‬
‫שכחת את הספר שלך.‬
‫או שניצלת גם אותו?‬
‫בעזרת המחוללים החדשים,‬ ‫נוכל לצמצם את כוח העבודה.‬
‫שביתה לא תיתכן.‬ ‫-מה בקשר לפועלים?‬
‫איש לא נאלץ לעבוד אצלי,‬ ‫ואני לא נאלץ להעסיקם.‬
‫לא פלא שהפועלים שונאים אותך.‬ ‫-הם לא שונאים אותי.‬
‫הם תלויים בי. עליהם להיות אסירי תודה.‬
‫הם היו גוועים לולא דאגו להם.‬
‫אתה מדבר עליהם כאילו היו חיות עדר.‬
‫לא כולם.‬
‫מדי פעם בפעם מישהו עשוי לעלות מעל הלהקה.‬
‫רוב האנשים האלה נשלטו משחר ההיסטוריה.‬
‫ואתה יכול לשלוט בהם?‬
‫כן, כי גידלו והכשירו אותי לשם כך.‬
‫זה התפקיד שלי בחברה, כפי שהם נועדו לשרת.‬
‫אז אין בינינו אנושיות משותפת?‬
‫כולנו צריכים לאכול ולנשום.‬ ‫אבל מעבר לזה, לא.‬
‫נמשיך עד הנחל?‬
‫שלום לך, מר מלורז!‬
‫איו.‬
‫חכה, קליפורד. אני אדחף.‬
‫מה הטעם בדבר הזה אם צריך לדחוף אותו?‬
‫אתה מחמיר את המצב!‬ ‫-תשתקי לרגע, טוב?‬
‫דבר ארור!‬
‫חכה, עצור!‬
‫מלורז.‬
‫כן, סר קליפורד.‬ ‫-אתה מבין משהו במנועים מחורבנים?‬
‫אני חושש שלא. משהו התקלקל?‬ ‫-כנראה!‬
‫רק תסתכל ותבדוק ששום דבר לא נשבר.‬
‫טוב…‬
‫נראה בסדר עד כמה שאני רואה.‬
‫אז זוז אחורה.‬
‫אולי אם אדחף.‬ ‫-לא. הוא ידחף את עצמו.‬
‫כן?‬
‫אתה רואה? טוב.‬
‫אתה דוחף? ביקשתי שלא תדחף.‬
‫אם לא אדחף, זה ייתקע.‬ ‫-תן הזדמנות, בנאדם!‬
‫קליפורד, שים לב לבלם.‬
‫טוב. בסדר.‬ ‫-קליפורד!‬
‫ברור שאני נתון לחסדי כולם.‬
‫מר מלורז, נראה שיהיה צורך לדחוף.‬
‫אתה מוכן?‬ ‫-בשמחה, אדוני.‬
‫טוב.‬
‫רגע.‬
‫שתיים, שלוש.‬
‫משתגרים.‬
‫זהו זה.‬
‫בשם אלוהים, מה הבעיה שלך?‬
‫הריאות קצת דפוקות, אדוני.‬
‫מזכרת קטנה מהמלחמה.‬
‫מה את עושה, לעזאזל?‬
‫הוא זקוק לעזרתי, קליפורד.‬ ‫-בשם אלוהים.‬
‫אתה בסדר?‬
‫אני מניח שהכיסא השני‬ ‫יזדקק למערכת גלגלים חדשה.‬
‫מי אתה חושב שאתה?‬
‫איך אתה יכול להתייחס כך למישהו?‬
‫למי? לשומר היער?‬
‫גם הוא נפצע במלחמה.‬
‫כלומר, אם הוא היה יושב בכיסא,‬ ‫מה אתה היית עושה למענו?‬
‫לדעתי, ההשוואה שלך סרת טעם מאוד.‬
‫ולדעתי אין דבר סר טעם יותר‬ ‫מהיעדר האהדה שלך לבני אדם.‬
‫שלך ושל המעמד השליט שלך.‬
‫חשבתי שאתה שונה, אבל אתה כמותם.‬
‫אתה מאלץ אנשים לעבוד‬ ‫בעד שני פאונד בשבוע או לרעוב.‬
‫זו לא שליטה, קליפורד.‬
‫זו בריונות.‬
‫תיכנסי.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אני מצטערת שפגעתי בך.‬
‫אני לא רוצה אותך בשביל ילד, אוליבר.‬
‫אני פשוט רוצה אותך.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫אבל קליפורד חייב להאמין‬ ‫שניסיתי להשאיר אותנו יחד,‬
‫שזה הרעיון שלו,‬
‫אלא שהכול השתבש.‬
‫כדי שהוא יתגרש ממני, כדי שנוכל להיות יחד,‬
‫הוא חייב להאמין בזה.‬
‫אני רוצה רק להיות אותך.‬
‫אם זה מה שאתה רוצה.‬
‫זה לא עניין של רצון, קוני.‬ ‫את יודעת מה אני רוצה.‬
‫אני עצמי עוד צריך להתגרש מברת'ה.‬
‫מה קרה עם ברת'ה?‬
‫יצאתי למלחמה, היא התעסקה עם גברים אחרים.‬
‫ועכשיו היא מסרבת להתגרש ממני.‬
‫מה עם הגבר האחר שלה?‬ ‫-נד?‬
‫הוא תינוק מגודל.‬
‫היא רודה בו.‬
‫שניהם שותים, הוא נשלח הנה‬ ‫לדרוש ממני את קצבת המלחמה.‬
‫כן, בואי לא נריב.‬
‫אני מצטער.‬
‫אולי פשוט נעזוב את כולם?‬
‫ניסע לאוסטרליה.‬
‫ניסע לאנשהו…‬
‫למקום כלשהו.‬
‫שלושתנו?‬ ‫-רק המשפחה שלנו.‬
‫איש לא ישפוט אותנו.‬
‫נראה לי מוטעה ומר להביא ילד לעולם הזה.‬
‫אתה לא מתכוון לזה.‬ ‫-דווקא כן.‬
‫לא.‬ ‫-לא, אני מתכוון לעולם הזה כאן.‬
‫אני שמח בשבילנו.‬
‫אני שמח שאת שמחה.‬
‫אבל כשאני חושב על המקום הזה,‬ ‫על מה שהאדם עשה לאדם,‬
‫על מה שהמנהיגים עשו ל"אחיהם".‬
‫הקטינו אותם לתתי אדם,‬
‫לגוויות למחצה, והם חושבים רק על כסף.‬
‫חיים כדי לעשות כסף.‬
‫אבל לא לכולנו יש חופש‬ ‫לחיות את החיים שאנחנו רוצים.‬
‫לא כולנו יכולים לעשות כרצ…‬
‫קוני.‬
‫מה את עושה?‬
‫בוא!‬
‫איפה היא? היא הלכה לפני שעות.‬
‫אני בטוחה שרק הגשם מעכב אותה.‬
‫היא כנראה מצאה מחסה בצריף.‬
‫אשלח את וורן ואת בטס למצוא אותה.‬ ‫-לא, אל תעשה את זה.‬
‫זה רק יגרום לאנשים לרכל.‬
‫אני אקפוץ לצריף לראות אם היא שם.‬
‫מה? ותשאירי אותי פה לבד?‬ ‫-אל תדאג.‬
‫אחזור מיד.‬
‫איו.‬ ‫-איו.‬
‫איו, חמדתי.‬ ‫-איו, חמדתי.‬
‫אצא לוונציה ביום חמישי.‬
‫אבוא לבקתה לילה קודם.‬
‫גבירתי?‬
‫גבירתי, הנה את.‬
‫סר קליפורד ביקש שאחפש אותך.‬ ‫הוא חשש שקרה משהו.‬
‫לא. מצאתי מחסה בצריף מפני הגשם.‬
‫גברת בולטון.‬
‫הגבירה תסתדר מכאן והלאה.‬
‫ערב טוב. ערב טוב, גבירתי.‬
‫אני לא ילדה. זה נורא שצריך לעקוב אחריי.‬
‫גבירתי, אל תגידי את זה.‬
‫סר קליפורד היה בטוח שברק פגע בך.‬
‫זו לא אשמתך. טיפשי מצד קליפורד לדאוג.‬
‫בואי נלך הביתה עכשיו.‬
‫ואני אדאג לשאר.‬
‫אתה לא צריך לשלוח אחריי את המשרתים.‬
‫אלוהים, איפה היית?‬
‫היית בחוץ שעות, ועוד בסערה כזאת.‬
‫מה עשית?‬ ‫-ואם אני בוחרת לא לספר לך?‬
‫הלכתי לצריף, הדלקתי אש.‬
‫תראי אותך. מצב השיער שלך.‬ ‫-יצאתי לגשם… עירומה.‬
‫השתגעת?‬
‫ונניח שמלורז היה רואה אותך‬ ‫מפזזת לך בלי בגדים?‬
‫כן, ונניח שהיה רואה?‬
‫אתה צודק, קליפורד.‬ ‫אני באמת צריכה ללכת להתנקות.‬
‫קוני!‬
‫אחותי כאן!‬
‫הילדה.‬
‫כל כך טוב לראות אותך.‬ ‫-עבר יותר מדי זמן.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫את יודעת שפגשתי מישהו, נכון?‬
‫הבנתי מתוך המכתבים שלך, כן.‬
‫ניסיתי לומר לעצמי‬ ‫שזה לא כלום, ניסיתי להתרחק.‬
‫אבל אני לא יכולה.‬
‫הוא…‬
‫אני באמת אוהבת אותו.‬
‫ו… אני יודעת.‬
‫ואמרתי שאשאר איתו הלילה. הבטחתי.‬
‫תספרי לי מי זה?‬
‫אוליבר מלורז.‬
‫הוא שומר היער שלנו.‬
‫לא, הילדה. הוא מקסים.‬
‫באמת, הוא מבין ועדין כל כך.‬
‫הוא יוצא דופן, את תראי.‬
‫זמן רב קיוויתי שתמצאי מישהו אחר.‬
‫אבל אחד המשרתים של קליפורד?‬ ‫-אני לא מוותרת עליו!‬
‫תקשיבי לעצמך. זה שוב את והנער הגרמני ההוא.‬
‫לא נכון! זה אפילו לא דומה!‬ ‫-כן נכון!‬
‫את מבלבלת בין מין לאהבה,‬ ‫וחושבת שזה יכול להימשך,‬
‫רק מפני שזה מה שאת רוצה.‬
‫בבקשה, בואי לוונציה‬ ‫ותקדישי את הזמן לחשוב מה את באמת רוצה.‬
‫אני יודעת מה אני רוצה!‬
‫באמת?‬ ‫-כן!‬
‫ואפגוש אותו הלילה,‬ ‫או שלא אסע לוונציה. אני לא יכולה!‬
‫באמת חשבתי שדווקא את תביני!‬
‫שלום.‬
‫-אצפה למכתבים שלך.‬
‫תיהני ואז תחזרי ותעודדי אותנו.‬
‫אעשה את זה. להתראות.‬
‫אוליבר.‬
‫זו אחותי, הילדה.‬
‫שלום.‬ ‫-הילדה, זהו אוליבר מלורז.‬
‫שלום.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫שבי.‬
‫הילדה.‬
‫מה אתם רוצים שאומר?‬
‫מה שאת חושבת.‬
‫בסדר גמור.‬
‫פגישות בבקתה שלך הן דבר אחד,‬
‫אבל מה יקרה כשתצאו לעולם?‬
‫כשהחברים של קוני יחצו רחוב‬ ‫כדי להתחמק ממנה.‬
‫זה לא הוגן.‬
‫היא קלטה אותי.‬
‫מה סיכם אותי כל כך מהר? זה משהו שאמרתי?‬
‫מר מלורז.‬
‫איך אתה מצפה לפרנס אותה‬ ‫אחרי שתאבד את המשרה שלך?‬
‫אתה באמת חושב שאתה יכול לגרום לה אושר?‬
‫את שואלת את האדם הלא נכון.‬
‫אני יודע רק שהיא גורמת לי אושר רב.‬
‫לפחות על האושר שלך חשבת.‬
‫מספיק!‬
‫אני חושבת שאתה מבין טוב בהרבה ממנה‬
‫עד כמה גרוע זה עלול להסתיים.‬
‫תחשוב עד כמה היא באמת חשובה לך.‬
‫אאסוף אותך בבוקר, קוני. מוקדם.‬
‫אל תאחרי.‬
‫מר מלורז.‬ ‫-הילדה.‬
‫אני מצטערת כל כך.‬ ‫לא הייתי צריכה להביא אותה.‬
‫אל תאפשר לה להעציב אותך.‬
‫היא רק מגוננת.‬
‫היא צודקת.‬
‫לא חשבנו מעבר למחר, מה?‬
‫סר קליפורד יילחם בגירושים האלה.‬
‫הוא יילחם להשאיר אצלו את הילד שלנו.‬
‫לא הייתי צריך לחשוב‬ ‫על הדברים האלה לפני שבאת.‬
‫בוא נעלה.‬
‫כן, זה טוב.‬
‫כן.‬
‫מה הסיפור שלך, נד?‬
‫תירגע, מלורז. לא באתי לריב.‬ ‫ברת'ה שלחה אותי.‬
‫היא הבעיה שלך עכשיו.‬
‫לא שלי.‬
‫היא לא רואה את זה כך.‬
‫היא עדיין אשתך‬ ‫וזכאית לחצי הקצבה הצבאית שלך.‬
‫ואני זכאי לגירושים. לא אקבל אותם, נכון?‬
‫אז תעוף.‬
‫בסדר. אני עוזב.‬
‫אני עוזב.‬
‫הוא עזב?‬
‫אלא אם כן נמאס ללב שלו לפעול.‬
‫תישארי שם עד שנדע שהוא עזב.‬
‫מה היא חושבת?‬
‫לכי.‬
‫קוני.‬
‫בשם האל, קוני.‬
‫נצא לוונציה מחר.‬ ‫את חייבת להיראות אומללה כל כך?‬
‫נדמה לי שאני הרה.‬
‫טוב.‬
‫אני מניחה שלא מקליפורד.‬
‫לא.‬
‫אם כי הוא אמר שישמח בשבילי‬ ‫אם יהיה לי תינוק מגבר אחר.‬
‫ברצינות?‬
‫לא יודעת עד מתי אוכל לעשות את זה.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-לעשות מה בדיוק?‬
‫מה קרה?‬
‫אני מאוהבת במישהו‬
‫שהוא לא קליפורד.‬
‫אז לקחת לך מאהב.‬
‫יפה.‬
‫אני מכיר את האיש?‬
‫לא.‬
‫אבל אני חושבת שאני רוצה להתגרש מקליפורד.‬
‫בגלל הרגשות שלך לגבר האחר.‬
‫אם את מעוניינת בדעתי,‬
‫אני מצטער,‬ ‫אבל לא תרוויחי כלום מפירוק הקשר.‬
‫רגשות באים והולכים.‬
‫תאהבי גבר אחד השנה ואחר בשנה הבאה,‬
‫אבל העולם ימשיך להסתובב.‬
‫וראגבי תמשיך לעמוד.‬
‫תשמחי את עצמך.‬
‫אבל תהיי נאמנה לראגבי.‬
‫וראגבי תהיה נאמנה לך.‬
‫בואו ניסע לוונציה, טוב?‬
‫- הספר הזה שייך לקונסטנס ריד -‬
‫- וירג'יניה וולף‬ ‫המסע אל החוץ -‬
‫הוא חוזר הביתה וחושב שהוא יותר טוב מאיתנו.‬
‫גורם לעולם לחשוב‬ ‫שברת'ה המסכנה אשמה בכל הצרות שלהם,‬
‫ואז מסרב לתמוך בה.‬
‫בושה וחרפה.‬ ‫-אני יודע.‬
‫ברת'ה הלכה היום לבקתה,‬ ‫ניסתה ליישר את ההדורים.‬
‫הגיוני.‬
‫היא מצאה כתונת לילה ממשי באח.‬
‫לא פלא שהוא מתבודד. הוא מסתיר שם אישה.‬
‫ליידי צ'טרלי משאילה ספר לשומר היער,‬
‫ומאשימים אותה ב… סליחה, אבל זה נורא.‬
‫כמובן. לא אגיד עוד מילה על הנושא.‬
‫רק על זה כולם מדברים.‬ ‫אתן יודעות איך מרכלים.‬
‫אדוני, אף אחד לא רוצה לנהל את השיחה הזאת,‬
‫אבל אנחנו חייבים.‬
‫וכמובן, אלה שטויות גמורות.‬
‫אבל נראה ששומר היער שלך‬ ‫הוא הגורם לכל מיני שמועות.‬
‫ככל שתמהר לשלח אותו מכאן, ייטב.‬
‫אני מודה לך שבאת אליי עם זה, לינלי.‬
‫החששות שלך נרשמו.‬
‫הלו…‬
‫אני מבקשת מספר בלונדון, בבקשה.‬
‫ליידי צ'טרלי.‬
‫איו, גברת בולטון.‬ ‫-שלום.‬
‫שמעתי שסר קליפורד הזמין אותי.‬
‫כמובן, כן. הוא בחדר העבודה.‬
‫בסדר, כן.‬
‫מר מלורז.‬
‫התקשרתי להוד מעלתה והיא חוזרת.‬
‫מתי?‬ ‫-הערב.‬
‫ברגע שתוכל להגיע הנה.‬
‫היא אמרה שתפגוש אותה בצריף‬ ‫ותחליטו מה לעשות.‬
‫ימים…‬
‫ימים קודרים מתקרבים, גברת בולטון.‬
‫עדיף להתרחק מהכול.‬
‫תיכנס.‬
‫אתה המשרת שלי,‬
‫חי על האדמה שלי על פי שיקול דעתי הבלעדי,‬
‫ועכשיו מעשיך הנלוזים נעשו נושא לרכילות.‬
‫צריך לסתום את פיות הרכלנים…‬
‫אתה מודע לזה ששמה של ליידי צ'טרלי הוכפש?‬
‫מתברר ששמה היה רשום בספר שנמצא בבקתה.‬
‫יש תמונה של המלכה מרי בלוח השנה שעל הקיר.‬
‫אני מניח שגם היא בהרמון שלי.‬
‫העוקצנות שלך לא מוצאת חן בעיניי, מלורז.‬
‫יש לך עד סוף היום,‬
‫ואחרי זה אני לא רוצה לראות אותך‬ ‫דורך שוב בנחלה שלי.‬
‫ברור?‬ ‫-לגמרי.‬
‫אז כדאי שאלך לארוז.‬
‫גברת פלינט, תסלחי לי.‬
‫אשכיב את ג'וזפין.‬ ‫-אני יודעת ששמעת דברים.‬
‫בבקשה. אני לא יכולה.‬ ‫אנחנו חוכרים את החווה מסר קליפורד.‬
‫ותמיד תחכרו.‬
‫פגשת אותו כאן, נכון?‬ ‫ביום שהוא בא לקחת חלב?‬
‫חשבתי שבאת אלינו.‬ ‫-ודאי שבאתי אליכם.‬
‫מצאתי את המכונית בין העצים.‬
‫לא, זו הייתה פעם אחת.‬ ‫-אני לא רוצה לדעת.‬
‫ערב טוב, ליידי צ'טרלי.‬
‫מה אתה עושה?‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫אוליבר.‬
‫המרצע יצא לגמרי מהשק, קוני.‬
‫כולם מדברים.‬
‫פוטרתי.‬
‫אסור שיראו אותך כאן, קוני.‬ ‫את צריכה להיות בוונציה.‬
‫אבל אנחנו יכולים לעזוב יחד. עכשיו.‬ ‫-תביטי בי.‬
‫אין לי מה לתת לך.‬
‫אין לי עבודה, אין לי בית,‬ ‫אין לי מטרה בחיים. כלום.‬
‫אל תגיד את זה.‬
‫אתה הכול בשבילי.‬
‫מלורז!‬
‫אתה צריך לעזוב!‬
‫תביט בי.‬
‫תבטיח לי שנחלוק את החיים שלנו.‬
‫כן.‬ ‫-תבטיח.‬
‫כן, נערה שלי.‬
‫כשתגיע העת.‬
‫מלורז!‬
‫איו, אני יכול לקחת את המעיל, או…‬
‫אני אמצא אותך.‬
‫בכל מקום שתהיי בו, אמצא אותך.‬
‫גבירתי, לא כדאי שתהיי כאן.‬ ‫-לא, גברת בולטון.‬
‫קוני.‬
‫הכול נכון.‬
‫למה עשית את זה?‬
‫זה היה הרעיון שלך.‬ ‫-הרעיון שלי? לא.‬
‫ידעת טוב מאוד למה אני נכנסת.‬
‫עם הגבר מהסוג הנכון. אמרתי, מהסוג הנכון!‬
‫אוליבר מלורז הוא אדם טוב יותר‬ ‫מכל מי שפגשתי.‬
‫דיברתי ברור, קוני.‬
‫שוחחנו על הכללים.‬ ‫-אני עומדת ללדת את הילד שלו.‬
‫את עומדת…‬
‫את בטוחה?‬
‫אבל… כולם יודעים.‬
‫את לא יכולה לצפות ממני‬ ‫לטעון שהילד הזה שלי.‬
‫לא, אני לא…‬
‫אני לא מצפה לזה.‬
‫אני רוצה להתגרש, קליפורד.‬
‫אני עוזבת אותך.‬
‫לא, את לא יכולה.‬
‫תראה, אני מצטערת מאוד על השתלשלות הדברים,‬
‫אבל שנינו יודעים שהנישואים האלה‬
‫אומללים מאוד כבר זמן רב.‬
‫לא נכון. לא בשבילי.‬
‫כן.‬
‫כי אתה קבעת את כל הכללים.‬
‫ואני ניסיתי לציית להם.‬
‫ניסיתי לתמוך בך בכל דרך שיכולתי.‬
‫אבל לא נתת לי כלום בתמורה.‬
‫אף לא טיפה אחת של חיבה או חביבות.‬
‫וגרוע מזה, גרמת לי להתבייש בזה‬ ‫שאני רוצה את הדברים האלה.‬
‫תמיד היית חשובה לי, קוני.‬
‫כן, הייתי חשובה לך.‬
‫כמו שהספרים והרדיו שלך חשובים לך,‬
‫אבל מעולם לא כפי שרציתי להיות.‬
‫אני אוהב אותך, קוני.‬
‫אהבתי אותך בדרך היחידה שאני מכיר.‬
‫נתתי לך את כל מה שאני יודע לתת.‬
‫זה לא מספיק.‬
‫אז תדברי איתי, קון.‬
‫תעזרי לי להבין.‬
‫תראי איך אני יכול להוכיח לך מה אני מרגיש.‬
‫תן לי ללכת.‬
‫בבקשה.‬
‫תן לי ללכת.‬
‫לכי.‬
‫אבל דעי לך.‬
‫לעולם לא אתגרש ממך.‬
‫כי הפרת את ההבטחה שלך.‬
‫כי שמת ללעג את החיים שלי כאן בראגבי.‬
‫אין לי רצון לתת לך דבר כלשהו שוב.‬
‫לא נראה לי שאי פעם רצית.‬
‫גבירתי.‬
‫לא התכוונתי להתערב, אבל דאגתי לך.‬
‫אני בסדר.‬
‫תקשיבי.‬
‫יש לך מושג לאן מלורז הלך?‬
‫לא.‬
‫את מוכנה לבקש מהחברות שלך‬ ‫להודיע לך אם ישמעו משהו?‬
‫ומה לומר, למה אני שואלת?‬
‫כי אני אוהבת אותו.‬
‫תגידי להן את זה.‬ ‫-כן, גבירתי.‬
‫גבירתי…‬
‫אני מקווה שתמצאי את האיש שלך.‬
‫תודה, גברת בולטון.‬
‫גם אני.‬
‫אז הכול נכון?‬
‫הוד מעלתה עזבה את סר קליפורד?‬
‫הוד מעלתה ביקשה‬
‫שתמסרו חדשות בנוגע למר מלורז.‬
‫"כי אני אוהבת אותו," היא אמרה.‬
‫היא ויתרה על הכול למענו.‬
‫על התואר שלה, על העושר שלה,‬ ‫על המעמד שלה בעולם.‬
‫עכשיו היא איבדה אותו.‬
‫אני לא מוכנה לשמוע מילה נגדם.‬
‫זה סיפור אהבה.‬
‫המקום הזה מתחיל לאבד מקסמו, לא?‬
‫מה?‬
‫בואי נחזור ללונדון.‬
‫בסדר.‬
‫אני קוני ריד. לא נראה לי שהכרנו.‬
‫שיהיה לכן ערב מקסים.‬
‫כמה פעמים קראת את העמוד הזה?‬
‫מה?‬
‫נראה שהוא מצא אותך.‬
‫אלוהים.‬ ‫-כן.‬
‫נראה שתרצי שוב את המכונית שלי.‬
‫"ודאי ירשים אותך לדעת שדבר עזיבתך את ראגבי‬
‫"עשה את דרכו עד הכפר הקטן שלי בסקוטלנד.‬
‫"אדם שבא לעבוד במכרות המקומיים‬ ‫הביא עמו את המעשייה,‬
‫"וסיפר לכולם בפאב‬ ‫על גבירה שהתאהבה בפועל שכיר‬
‫"ולא היה אכפת לה שהעולם ידע,‬ ‫כי היא אהבה אותו.‬
‫"לא נקבו בשמות, כמובן.‬
‫"אני הייתי פשוט 'שומר היער'.‬
‫"את היית 'הגבירה המאוהבת'."‬
‫סליחה, אני מחפשת את אוליבר מלורז.‬
‫אתה מכיר אותו?‬
‫כן.‬
‫הוא נמצא בהמשך הדרך.‬
‫תודה. תודה רבה!‬
‫"זה היה סיפור טוב, ואני התחלתי לתהות‬
‫"אם יש משהו במעשייה.‬
‫"בחור שהכרתי בצבא מצא לי עבודה בחווה כאן.‬
‫"שלושים שילינג בשבוע‬
‫"ומגורים ראויים בבקתה בהמשך הדרך.‬
‫"חשבתי שאני זקוק למטרה‬
‫"לפני שאני מביא אותך וילד לחיי.‬
‫"אני לא יכול לומר שמצאתי‬ ‫משמעות גדולה כאן בחווה,‬
‫"אבל בניתי לי בית.‬
‫"אני לא יכול לדמיין מה כבר עברת‬
‫"ועל כמה כבר ויתרת.‬
‫"תוותרי על עוד אם תבואי לחיות איתי, אבל…"‬
‫אוליבר!‬
‫"…מה שיש לנו יחד‬
‫"שונה מכל דבר שהכרתי.‬
‫"יש בינינו להבה קטנה. היא בוערת תמיד.‬
‫"ואני התחלתי להאמין שהזנת אש כזאת‬
‫"היא מטרה מספקת לחיים של כל אדם."‬
‫- מבוסס על הספר‬ ‫מאת ד.ה. לורנס -‬
‫תרגום כתוביות: הדסה הנדלר‬