Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Já, Constance Reidová, si beru tebe, Clifforde Chatterley,
za svého zákonného manžela
a budu s tebou od tohoto dne
v dobrém i ve zlém,
v bohatství i v chudobě,
v nemoci i ve zdraví.
MILENEC LADY CHATTERLEYOVÉ
- Jak se cítíš? - Nevím, zeptej se mě zítra.
- Musíš něco sníst. - Musím se vysvléct z těch šatů.
Jak vypadám?
Pochybuji, že Clifford bude chtít zůstat na hostině moc dlouho.
- Myslíš, že jeho matka by nesouhlasila? - Nevím, jestli sama souhlasím.
Bavíme se o šatech, Hildo, nebo o svatbě?
Ráno se vrací na frontu. Představ si, kdybychom to neudělali
a stalo se něco strašného.
- Nemohla ses s ním jen vyspat? - Hildo! Ber to vážně.
Beru. Je to mnohem menší závazek a stejně Clifford nic jiného nechce.
Clifford takový není.
Znáš ho. Je milý a pozorný. Jsem s ním v bezpečí.
Jeho rodina je víc tradiční než naše,
ale jeho vlastní názory jsou celkem progresivní.
- Opravdu? - Ano.
- Ví o tom německém chlapci? - Ano. A říká, že je to jedno.
Bylo to před válkou, to se nepočítá.
Mě nepřesvědčuj. Já měla svého německého chlapce, pamatuješ?
No, můj je mrtvý.
Vidíš, to je ono.
Co?
Nechci, aby ti někdo zase ublížil.
Otevřeš své…
srdce tak snadno.
Hildo!
- Clifforde! - Dorazily posily.
Čteš mi myšlenky.
Málem jsem tvou vypil cestou.
- Na zdraví. - Na zdraví.
- Co bude teď? - Otcové si připravují projevy.
Postavíme se jim společně?
Samozřejmě.
Vypadáš úžasně, Con.
Díky.
Jsi připravena?
Na Clifforda a Connie,
naši novou naději na dědice Wragby.
Na Clifforda a Connie.
To není jediný důvod ke svatbě.
Proč by se jinak baronet ženil?
- Žením se, protože jsem našel Connie. - A já tebe.
Chceme poděkovat těm, co darovali příděly másla a cukru,
aby nám pomohli oslavovat.
Na budoucího dědice Chatterleyů.
Na Chatterleyho!
Ach, bože. „Proč by se jinak baronet ženil?“
Neuvěřitelné.
Chceš děti, Clifforde?
Ano, jednou.
Kvůli nám, ne kvůli otci.
Pokud chceš ty.
Myslím, že ano.
Co? Jsi v pořádku?
Ano, samozřejmě. Promiň.
Jen, že…
pořád myslím na návrat na frontu.
- Vím, že budu v pořádku. - Budeš.
- Nemusíme nic dělat. - Ne, já chci.
Nemám tě doprovodit na nádraží?
Díky.
Nedělejme z toho drama, dobře?
Miluji tě, Con.
Sbohem.
Těším se na tvé dopisy.
Budu ti psát každý den.
Nejdražší Hildo, věděla jsem, že nás válka všechny změní,
jen jsem nevěděla, jak moc.
Jako by válka skončila před věky,
ne před půl rokem.
Už jsme pryč z Londýna.
Dorazili jsme do Wragby,
Cliffordova rodového sídla.
Jakmile se usadíme, budu ti psát často.
Tvoje milující sestra Connie.
Děkuji.
Vítejte doma, sire Clifforde. Modlili jsme se za vás.
Děkuji, pane Warrene.
A je to.
V pořádku.
Děkuji. Zvládnu to.
Pane a paní Warrenovi, tohle je moje žena, nová lady Chatterleyová.
Velmi mě těší, milostpaní.
Musí se udělat spousta práce.
Najměte zpět, koho můžete, paní Warrenová.
- Zažilo to tu lepší časy. - Přivedeme to zase k životu.
Mysleli jsme, že byste rád využil studovnu jako ložnici,
abyste nemusel do schodů.
Děkuji, paní Warrenová.
Ne.
Ne, dejme zavazadla sem.
Uděláme ložnici z knihovny.
Co může autora inspirovat víc než spát mezi knihami?
Otce našli tady. Prý mu vypovědělo srdce.
Myslím, že se utrápil.
Clifforde, už je po všem.
Život je takový, jaký si ho uděláme.
- Paní Warrenová. - Ano?
Rozhrňme závěsy, pusťme sem světlo.
Ano, milostpaní.
Porozhlédni se.
Porozhlédnu.
Klidně si obsaď pokoj nad knihovnou,
ten s portréty.
Můžeš mít celé druhé patro.
Vítej doma, Clifforde.
Jsi v pořádku? Držím tě. Opři se o mě.
- Můžeme? - Ano.
Už vím, jak na to.
Miluji to.
Víš…
Přemýšlím, že bych rozšířil svou povídku z Cambridge.
Udělal z ní román.
- Výborný nápad. - Myslíš?
- Budeš mou editorkou? - Samozřejmě.
Korektorkou, písařkou. Podám přihlášku.
Budeš první na řadě.
- V pořádku? - Ano.
Postel je měkčí, než vypadá.
- První noc ve Wragby. - Vítej.
- Promiň. - To je v pořádku. Opravdu.
Co?
Promiň, Con.
Už prostě nemůžu, víš?
Je mi to líto.
V pořádku. Bez starostí.
Budu v pořádku.
Ano.
Miluji tě, Con.
Je to neštěstí, ale uvidíš.
Budeme tu šťastní.
Ve Wragby.
Dobrý den, pane. Jsem silný a pracovitý muž a nezklamu vás.
Lily Wheedonová. Máma dělala pro sira Geoffreyho.
Opravdu?
Oliver Mellors?
Vy jste před válkou pracoval pro mého otce.
Ano, pane.
- A byl jste poručíkem. - Ano, pane.
Opravdu věříte, že být hajný vás uspokojí,
když jste byl důstojník?
Klid mi udělá dobře.
Viděl jsem, co s muži dělá válka.
Já také.
Musíte se na panství vyznat lépe než já.
Ne, nemohla jsem za ní chodit, když pracovala.
Tak dobrá. Vítejte zpátky, pane Mellorsi.
Pane.
V tom případě se to budeme muset naučit společně.
Děkuji, Lily.
Kelly Martinová, paní.
- Děkuji. - Byla jsem služebnou pět let.
Milá Hildo,
jsem nevychovanec, že jsem nenapsala dříve.
Na mou obranu, Wragby potřebovalo ohromné množství péče.
Ale konečně máme dost zaměstnanců. Dokázali při obnově zázraky.
Cliffordovi se vrátila síla.
Jsem pořád jediná, od koho si nechá pomoci,
ale každý den toho zvládne víc a víc sám.
Neustále píše,
což mu zvedá náladu, a má téměř dokončený svůj první román.
„Poprvé jsem potkal Gertrudu u večeře, čárka,
kterou pořádal lord Witherby.“
Witherby, W-I-T-H-E-R-B-Y.
„S takovým člověkem, který…“ Mám z toho radost…
Tady na venkově je klidno.
Chybí mi londýnský život
a samozřejmě mi chybíš ty.
Ale asi musíme žít bez ohledu na to,
co všechno se zhroutilo.
Měli jsme nějaké hosty.
Staří mládenci, Cliffordovi kamarádi.
Není překvapení, že si většina z nich nenašla ženu, věř mi.
Občas nás také navštíví spisovatelé,
jejichž rady Clifford hledá.
Zdá se, že mí přátelé si myslí, že neštěstí je nakažlivé.
Ty a Owen
jste od konce války hodně cestovali,
ale až se usadíte doma, moc ráda bych tě viděla.
- Neruším? - Ne, vůbec.
Ráda bych na pár dní odjela do Londýna
navštívit Hildu.
Necháš mě tady samotného?
Máme dům plný služebnictva.
Nepotřebuji je, ale tebe.
Proč Hildu nepozveš? Je tu vítána.
Pozvala jsem ji. Nemůže pár týdnů z Londýna odjet.
Jsem rád, že aspoň přijet může.
Jdu se projít.
Proč? Jestli něco potřebuješ, pošleme paní Warrenovou.
Nic nepotřebuji, Clifforde. Chci se jen projít.
Dobře, drahá.
- Jak si přeješ. - Ježíši.
Nazdar.
Flossie, pojď sem.
Pojď.
Hodná.
Vydala jsem se dál
a uprostřed lesa jsem narazila na potok.
Myslím, že to místo znám. Pochybuji, že se tam ještě někdy podívám.
Určitě najdeme způsob, kdybys chtěl.
- Dobře. - Možná.
Jdeme na to.
- Připravený? - Ano.
Tak.
To nic.
- V pořádku? - Ano.
Nechci, abys mě upustila.
Neupustím tě.
Jenom…
To je ono.
Tak. Je to v pořádku. Jen mě pusť.
Děkuji.
- Tak. - Vidíš, vůbec jsi nepotřeboval pomoc.
- Musíš mě za to nenávidět. - Ne.
Nevyčítal bych ti to.
Jsou dny, kdy si přeji, abych se nevrátil.
Clifforde.
Takhle nemluv.
Bez tebe bych byl ztracený. To víš.
Otevřu okna, ať je tu trochu čerstvý vzduch.
Nebe je dnes tak jasné.
Ve vzduchu není kouř. Doly jsou zavřené na Prvního máje.
Zajdi si do Tevershallu.
Podívat se na pouť. Klidně běž.
Jen se vrať včas na čaj.
Ano, mohla bych.
- Dobrý den. - Rád vás vidím, lady.
Ráda vás poznávám, lady Chatterleyová.
To je moc milé.
Děkuji.
Šťastný První máj, paní.
Šťastný První máj.
Kdo je to? Je rozkošná.
- Josephina. - Ahoj, Josephino.
Pozdrav lady Chatterleyovou.
Zdá se, že na lidi dnes tak působím.
Jmenuji se Flintová. Jsem učitelka tady ve vesnici.
Já jsem Connie. Těší mě.
Můj manžel má v nájmu farmu Marehay na vašem panství.
- Farmu Marehay? - Není to od vás daleko.
Bok po boku bojujeme.
Společně je zastavíme,
jednou provždy zvítězíme.
Co to bylo?
Horníci. Znovu protestují.
- Znovu? - Nechte ho!
To… Děje se to často?
Určitě jsou z nějakého jiného dolu.
Přišli by o práci, kdyby pochodovali vlastní vesnicí.
Takže naši horníci z Tevershallu protestují v jiných vesnicích?
To nevím.
Učím jejich děti,
ale pro manželky horníků jsem cizí.
To jsme dvě.
- Dobrý den, lady Chatterleyová. - Dobrý den.
Zastavte se v Marehay.
- Rádi vás uvidíme. - To by bylo hezké.
Děkuji.
Kam jdeme?
Chtělas, abych s tebou šel na procházku.
Chci ti ukázat jedno místo.
Tvůj vozík není na tohle stavěný.
Mellorsi! Nepomohl byste nám zase rozjet ten vozík?
Ano, pane.
Connie, znáš Mellorse, nového hajného?
Nech toho, Flossie.
Chce se kamarádit.
Jdeme na to.
Znáte Wragby, pane Mellorsi?
Vyrostl jsem tady, milostivá paní.
- Chcete pomoct? - Mellors to zvládne sám. A je to.
Ne.
Něco dalšího, pane?
Nic dalšího. Hezký den.
Jste hodný. Doufám, že to nebylo moc těžké.
Ne, nebylo.
Hezký den, milostpaní.
Jako kluk jsem tu sedával celé hodiny. Nejlepší výhled široko daleko.
Chci ty lesy obnovit.
Kdyby taková místa zmizela, z Anglie nic nezůstane.
Náš způsob života skončí, bez ohledu na naše oběti.
To, že nemůžu mít syna, mě nejvíc trápí právě tady.
Mrzí mě, že to nejde.
Možná by bylo lepší, kdybys měla syna s jiným.
To myslíš vážně?
- Proč ne? - Proč ne? Protože…
Protože jsme manželé.
Vzala jsem si tebe.
Jak to vůbec můžeš navrhnout?
Říkalas, jak moc bys chtěla dítě.
Takhle bys ho měla. Péčí o něj bys vyplnila čas.
Všichni si myslí, že jsem schopen mít děti.
Vychovat ho tu ve Wragby, byl by náš.
Opravdu to myslíš vážně?
Samozřejmě bych nechtěl, aby ses mu zcela podvolila,
ale mechanický akt sexu není nic ve srovnání s životem pospolu.
Pokud ovládneš své emoce,
dalo by se to sjednat jako návštěva u zubaře.
Návštěva u…
A bylo by ti jedno, s kým bych to dítě měla?
Věřím tvému úsudku. Nenechala bys na sebe sáhnout nikoho nevhodného.
Naše jméno závisí na jeho naprosté diskrétnosti.
Očekával bys, že ti řeknu, kdo to byl?
Lepší nevědět.
Dědic pro tebe tolik znamená?
Pro místní lidi hodně znamená.
Vím, že to pro ně a pro Chatterleyovy uděláš.
Souhlasíš se mnou, viď?
Půjdu napřed.
Dobře.
V Londýně všichni mluví o vaší knize.
- Je to dobrá práce. - Myslíte?
Chtěl jsem napsat něco výjimečného.
Ne jen populárního, ale něco opravdu prvotřídního.
Celý spolek po celém severovýchodě
je drží pohromadě, zajišťuje, aby všichni měli…
Promiňte. Omluvíte mě? Jen na okamžik.
Ano.
Už vyřešili všechny světové problémy?
Oni si to myslí.
Škoda, že to řešení do rána zapomenou.
Jste spisovatel. Dělejte si poznámky.
V tomto kruhu pijáků bych asi nebyl vítán.
Nebojte. Ani já do toho světa nepatřím.
- Ale vy jste v něm vyrostla, že ano? - Sotva. Můj otec je umělec.
Vyrostla jsem v pronajatých vilách a denně mě probouzela vůně terpentýnu.
Zní to jako bohémský život.
Musí být dny, kdy se vůbec necítíte jako lady.
Ráno se vracím domů. Když budu mít štěstí, znovu mě pozve.
Už toho irského dramatika zvát nebudeme.
Michaelise?
Dobře píše, umí se oblékat,
ale má chování dublinského uličníka.
Třeba ví, že ho lidé zvou, jen když se jim zdá užitečný.
Všichni víme, jak to je.
Měla bys něco sníst. Ztrácíš se před očima.
Není mi dobře.
Není mi dobře od našeho rozhovoru.
Clifforde.
Vida, tady to je.
Mám fotku v novinách.
„Chatterleyho novela zaujala
vtipnou analýzou lidí a jejich motivů,
ačkoli jeho názory na moderní společnost nejsou mladé a hravé,
ale podivně staré a obscénně namyšlené.“
- Clifforde, přestaň číst. - „Nádherná ukázka nicoty.“
Je to jen recenze.
Ale mají pravdu.
Prokoukli mě.
Všechno je nicotné.
Domov, láska, sex, manželství, přátelství, všechno.
To nemyslíš vážně.
Myslím, že ano.
Myslím. Celý smysl žití
je učit se přijmout obří nicotu života.
Jdu se obléct.
Connie, to jsem já.
Božínku, ty jsi přijela.
- Co se děje? - Já…
Co je?
Řekni mi, co se děje.
Co to proboha děláš?
Co je tohle?
Jen jsem se chtěla převléknout a…
Jsi nemocná.
- Ne, je mi dobře. - Staral se o tebe někdo?
Starali se.
Unavuje mě, jak mě sledují, Hildo.
Nedá se tomu uniknout.
Jsem tak unavená.
To nic.
Děkuji.
Z LITERATURY: DEBUT LORDA CHATTERLEYHO
Connie není dobře.
Myslíš?
Je vyčerpaná. Podívej, jak zhubla.
Mám obavu, že jí nesvědčí být napůl panna.
Mně ten vozík taky nesvědčí, Hildo.
Co navrhuješ? Najít jí dalšího německého vojáka?
Potřebuje jít k lékaři. Máte tady nějakého místního?
Podívám se.
Ne. Vezmu ji k doktorovi, kterému věříme.
Mezitím
si najmi někoho, kdo se o tebe bude starat.
- Daří se mi výborně, děkuji. - Nemám obavu o tebe.
Kdo se stará o ni, zatímco ona se stará o tebe?
- Probereme to s Connie. - Už jsme to probraly.
Myslím, že tuhle ženu znáš.
Paní Boltonová. Starala se o tebe, když jsi byl malý.
Connie už nebude tvou pečovatelkou.
Jsme vděční, že jste přišla. Opravdu.
Musí to být pro sira Clifforda těžké, co všechno vytrpěl. A pro vás také.
Myslíte, že víte, jaký život bude, a najednou je pryč.
Já byla se svým Tedem jen tři roky, než umřel v dole.
To jsem nevěděla. Promiňte.
To nic.
Teď už se jen řiďte příkazy lékaře a péči o sira Clifforda nechte mně.
Clifforde. Tohle je paní Boltonová.
Já si paní Boltonovou pamatuji.
- Jsme všichni spokojeni? - Prozatím.
Vrátím se do Londýna a Connie půjde na hezkou procházku.
Dobře. Šťastnou cestu.
Connie, stavila by ses za hajným?
Zeptej se ho, zda bažanti už snáší.
Samozřejmě.
Lady Chatterleyová.
- Potřebuje sir Clifford pomoc? - Ne. Posílá mě.
- Promiňte, nechci rušit. - Ne.
Chcete jít dál?
- Promiňte. Nejsem připraven na návštěvu. - Ne. To nevadí.
Jen jsem chtěla…
Sir Clifford chce vědět, zda noví bažanti už snášejí.
Ano, milostivá paní.
Za pár tejdnů tu bude spousta malých bažantů.
Tohle je krásná chaloupka. Žijete tu sám?
Úplně sám, milostpaní.
Čtete Jamese Joyce?
Těžko se shání.
Čtete hodně?
Hodí se to k mý samotářský nátuře.
Stejně.
Musí tu být strašný klid.
Ne, Flossie mi dělá společnost.
Dobře, dám Cliffordovi vědět.
O těch bažantech.
A děkuji.
- Vyprovodím vás. - Dobře.
Promiňte.
Krásné květiny.
Nějaký si vemte.
- Ne, to nemůžu. - Proč ne?
Jsou vaše.
- Jste si jistý? - Jo, poslužte si.
Hezkej den.
Paní Flintová. Přinesla jsem vám květiny.
- Krásné. Jste tak pozorná. - To nestojí za řeč.
Přinesu vázu. Pojďte, posaďte se.
Rostou na lukách kolem hájovny. Všude.
Prosím, vezměte si je.
Zajímavý člověk ten hajný, že?
Zpočátku působí nevrle, ale pak…
Starší učitelé pořád vykládají, jak byl Oliver Mellors chytrý kluk.
Není divu, že se domů vrátil jako poručík.
Ale teď tam žije sám?
Byl ženatý.
Ale jeho žena, Bertha,
celou dobu, co byl pryč, byla s jinými muži.
Bylo to hrozné. Všichni to věděli.
Takže je teď rozvedený?
Myslím, že ne pořádně.
Ale na Bertě Couttsové nebylo nikdy nic pořádného.
Žije s jiným mužem ve Stacks Gate.
Myslím, že se jmenuje Ned.
Pan Mellors by byl šťastnější, kdyby o nich už neslyšel.
Tohle je Wendy.
Ahoj, Wendy.
Je krásná.
V dolech došlo k výbuchu.
Tedovi bylo jen 28 let.
Společnost řekla, že to byla jeho vina.
Utíkal, místo aby si lehl na zem.
Odškodné činilo pouze 300 liber.
Nikdy jim to neodpustím.
To, že Teda označili za zbabělce.
Nebyl zbabělec, paní Boltonová.
Snažil se jen přežít.
Opravdu to nechte na Lily.
Jste ošetřovatelka, ne služka.
Ne, nevadí mi to. Pilné ruce, klidná mysl.
Zvoní zvonek. Musím jít.
Říkala jsem si, kdo tu buší.
Dělám klece pro mladý bažanty.
Je v téhle chatě židle?
Pojďte dál.
Děkuji.
Zapálím oheň, milostivá paní.
- Neobtěžujte se. - Trvám na tom.
Trochu se zahřejte.
- Ano? - Děkuji.
Nevěděla jsem, že tu je chata.
Moc lidí to neví.
Proto ji mám rád.
Je zamčená, když tu nejste?
- Někdy, milostivá paní. - Dáte mi klíč?
Chcete klíč?
Ráda bych si sem občas sedla.
Nevím, jestli je další klíč.
Postarám se o to.
Pořádná procházka.
Promiň. Jdu pozdě?
Mohls o čaj říct paní Boltonové.
Nedokáži si ji představit u čaje.
V našem svatebním slibu nic o čaji nebylo.
Nevíš, jestli je druhý klíč od chaty, kde jsou bažanti?
Ano. Asi je ve studovně. Proč?
Bylo to tam hezké. Asi si tam budu číst.
Knihy toho zvrhlého Ira?
Koho, Jamese Joyce?
Příští prý zakážou kvůli obscénnosti.
Škoda. Těšila jsem se, že si ji přečtu.
Byl v chatě Mellors?
- Nebyl nadšený, že jsem přišla. - Co říkal?
Nic. Jen podle chování.
Asi se mu nelíbí, že si chodím, kam chci.
To se stane, když je z poručíka zase hajný.
Co bys čekala, když mu dají hodnost a pocit důležitosti,
a pak o to přijde.
Milá Hildo,
doufám, že v Londýně celý týden nepršelo.
Tady ano.
Až dosud jsem nechodila ven a nezkoumala pozemky, jak se mi líbí.
Ale většinu minulého týdne jsem strávila zavřená doma
a toužila vrátit se ven.
Píši ti z malé chaty, co jsem našla.
Z mého tajného úkrytu před světem.
Chodí sem jen jeden člověk.
Nebojte. Už jdu. Přišla jsem se schovat před deštěm.
Tady.
Nechám ho tu, dokud nedostanu jinej.
Ale podívejme. Ty jsi nejspíš zdejší pán.
Je to jednoduchá hra.
Začínáte s balíčkem 32 karet, od sedmičky po eso…
Vloni zemřel, upadl. Bylo mu 83 let.
- Bažanti se začali líhnout. - Dobře.
Chytám Madrid. Poslouchej.
- …navzdory důkazům federálů. - Co říkali?
Sakra!
Ztratil jsem signál.
Sakra!
No, ti mladí…
Většina jich prý Tevershall opustila, když teď dochází uhlí.
Nebude to trvat dlouho a s městem bude konec.
Konec? Opravdu to říkají?
Paní Boltonová, zavolala byste do dolů?
- Pozvěte pana Linleyho na večeři. - Ano, pane. Jistě.
Ráda bych s tebou jela do Benátek,
ale Clifford říká, že se beze mě neobejde.
Aspoň zatím ne.
Přijedu příští prázdniny, slibuji.
S láskou tvá sestra Connie.
Jakmile zvýší zisky,
mělo by je to prozatím udržet v provozu.
- Také můžeme modernizovat. - Clifforde, co tvoje psaní?
Literární svět mě nepotřebuje.
Doly se potápějí. Potřebují kapitána, který je zachrání.
Nemají horníci už tak neutěšený život?
Nemohl bys jim prostě pomoct posunout se dál?
K čemu? K žebrání?
„Pomoct se posunout.“ Klasická ženská.
Řekl klasický muž.
Pane Linley, kolik by stálo,
zhruba, vybudovat chemický závod?
Řekl bych, že zpočátku asi 500 až 700 liber.
Samozřejmě včetně nečekaných výdajů…
Podívám se na kuřata.
Kolik jich máme?
- Osmnáct. - Osmnáct.
- Můžu je pohladit? - Jo, klidně.
Co když mě klovnou?
Klovněte taky.
Musíte…
To je ono. Jemně.
- Třese se. - Vy se třesete ještě víc.
To je ono.
Milostivá paní?
Pojďte.
Neposadíte se na minutku?
- Promiňte. - To nic.
Promiňte.
Tak takové to je?
Neplačte.
Pojďte k ohni.
- Potřebuju víc dřeva. - Dobře.
Prosím, nechoďte.
Doprovodím vás.
V pořádku, milostpaní?
A vy?
Asi bych měla jít sama.
Na shledanou.
Na shledanou, milostivá paní.
Tady jste. Myslela jsem, že jste se ztratila.
Ne, jsem v pořádku.
Proč jste zamkla? Šla jsem se podívat na bažanty.
Promiňte.
Zlobí se Clifford? Nerozloučila jsem se s hosty.
Nic neříkal. Je stále s panem Linleym.
Takže si nevšiml, že jsem pryč?
Milostpaní, znáte sira Clifforda.
Dobrou.
Ne. Je to velmi podobné tomu dalšímu vybavení.
- Dobrou noc, Con. - Dobrou noc.
Čekala jsem na vás.
Nezačnou mít lidi podezření,
když sem budete chodit?
Představte si to ponížení, vy s hajným vašeho manžela.
Máte strach?
To teda mám.
Sakramentskej strach.
Ne o svou pověst, milostpaní.
Ale kdybyste pak litovala toho, co jsme…
Musíme rychle.
- Potřebuju tě. - Co potřebuješ?
Tohle.
Nemám moc času.
Někdo si všimne.
Podívej se na mě.
Musím jít.
Připadá ti, že jsme pořád cizí?
Prosím?
Připadám ti pořád cizí?
Ne tak cizí, jak jsem zvyklej.
Přijď zítra do chalupy.
Jestli budu moct.
Dobrou noc.
Dobrou noc, milostpaní.
- Olivere. - Ano?
Pokud vyprodukujeme palivo tady, bude to…
Connie?
Connie, jsi v pořádku?
- Není ti zase špatně? - Ne, vůbec ne. Promiň. Co jsi říkal?
Vím, že o tom dole mluvím v jednom kuse.
Ale Tevershall patří mně.
Jednou bude patřit dědici.
Důl potřebuje pomoc.
Musíme modernizovat.
Já a ty.
Drahá sestro, hodně jsem přemýšlela o tom, co jsi řekla na svatbě.
Že příliš snadno otvírám srdce.
To možná byla pravda před válkou,
ale myslím, že už to neplatí.
Poslední dobou cítím, že se mé srdce otevřelo.
Navzdory všem varováním.
A ujišťuji tě.
- Nebylo to snadné. - Podívej se na mě.
Podívej se na mě.
Lady Chatterleyová.
- Vaše kniha. - To je v pořádku. Děkuji.
A takhle jedou sedláci.
Drncy, drncy, drnc.
- Je dokonalá. - Nenechte se zmást.
Probděli jsme kvůli ní nejednu noc.
Určitě to stojí za to.
Jsme moc šťastní, že tě máme, že ano, Josephino?
Že ano?
S Cliffordem taky uvažujeme o dítěti.
Opravdu?
Nohy mu neslouží, ale to neznamená, že nemůžeme mít děti.
To je úžasné, že ano?
Josephině by se kamarád líbil.
Chtěla bys?
A být matkou doporučuji v každém případě.
Lhala jsem vám.
Je dokonalá.
- Co tady dělá hajný? - Chodí sem pro mléko.
- Dobrý den, pane Mellorsi. - Paní Flintová.
Lady Chatterleyová.
- Dohlédnete na ni? - Samozřejmě.
Josephino, ahoj.
Copak děláš, ty lumpe?
Řeklas, že přijdeš do chalupy.
Že se pokusím.
Přijdeš později?
Co to je?
No copak?
- Tady to je. - Děkuji.
- Měla bych jít. - Dobře.
Ráda jsem tě viděla.
- Mám vás doprovodit domů? - Ne. To nebude nutné.
Ráda jsem vás viděla.
- Zas přijďte. - Přijdu.
Ještě jednou díky. Opatrujte se.
Rozluč se.
Na shledanou.
Hola!
Snažíš se mi utýct?
Co tím myslíš?
Prosím?
Co tím myslíš?
Nepřišla jsi do chalupy.
A jak jsi teď odešla.
Mohla nás vidět. Zbláznil ses?
Tak pojď do chalupy.
Ne.
Než tam dojdeme, bude moc pozdě.
Pojď tudy.
Pojď.
Co, tady?
Ano, milostivá paní.
Přímo tady.
- Neříkej mi tak. - Nechceš být milostivá paní?
Ne s tebou.
Chtěla bys hrubší zacházení, když jsi se mnou?
Sundej si to.
Rozepni mi kalhoty.
Jo.
Lehni si.
Ne.
Neotáčej se. Dívej se na mě.
Ošukej mě.
Mám tě ošukat?
Ano.
Jo.
Jo. To je ono.
To je ono, Connie.
Oba jsme se udělali společně.
To je vždycky skvělý.
Některý lidi to za celej život nepoznaj.
Opravdu?
Takhle, nebo… Co já vím.
Budeš mi muset pomoct, Connie. Miláčku.
Víš, co máš?
Něhu.
Neřekla jsem, že jsi jemný.
Jemnostpánů mám dost.
- Jsou jiná sorta. - Jak to myslíš?
Mrtví.
Musíš v sobě zahubit jakýkoliv city,
když posíláš chlapy do dolů,
do továren nebo…
do bitvy.
Nebo žít s tím, cos udělala.
Nejsi jako žádný muž, kterého jsem kdy potkala.
A ty jako žádná jiná žena.
Jak to?
Jsi krásná.
Myslím, že až teď jsem si uvědomila, jak osamělá jsem byla.
Děkuji.
Měla bys jít.
Piková desítka.
Dostal jsem vás tím králem.
- Já Connie… - Já Oliver…
- …si beru tebe, Olivere… - …si beru tebe, Connie…
- …v síle… - …a ve svobodě…
- …a v extázi. - …a v extázi.
Jak je hluboká?
Prosím.
„Proč tě mám rád?“
„To ovoce je černé.“
Milostivá paní, promiňte, že vás ruším.
- Viděla jsem světlo… - To je v pořádku.
Posaďte se. Ráda budu mít společnost.
Opravdu.
Proč jste vzhůru?
Sir Clifford nemůže spát.
Nemůžu si pomoct.
S manželem to bylo totéž.
I když měl jen rýmu, byla jsem kvůli němu vzhůru celou noc.
Ted.
Musí vám chybět.
Už je to 25 let,
ale pořád se stává, že ležím v posteli,
probudím se a uvědomím si, že už tam neleží se mnou.
Chybí vám jeho dotek.
Ano.
Je to úžasné, že?
Jak se vám někdo dostane pod kůži.
To je.
Ale můžete zatrpknout.
Nebýt toho dolu, Ted by tu pořád byl.
Nenáviděl to tam.
Nenáviděl to, ale co mohl dělat. Byl v pasti.
Všichni svým způsobem jsme.
- Nechtěla jste se znovu vdát? - Bože.
- Ted byl jediný? - Ano, byl.
Ale vy a váš muž spolu rostete.
Co jiného člověk v životě má?
Děti, samozřejmě, ale…
- Promiňte, to bylo bezohledné. - Ne.
Nebojte. To je v pořádku.
Víc než v pořádku.
Může být nějaká naděje.
Pro vás a sira Clifforda?
Podle lékaře se pozoruhodně zotavuje.
Takže kdo ví?
Možná budu mít dítě.
Doufám a modlím se, abyste ho měla.
Nechcete pokrývku?
Ne, v pořádku, děkuji.
Dobrou noc. Nechte si pár tajemství na příště.
Dobrou noc.
Tak pojď, holka.
Venku nám bude líp.
Pojď.
Tak…
Milostivá paní ještě nevstala?
Vstala dřív než já.
Potom tedy už snídala.
Ano. Je venku na procházce.
Sama jsem vstala brzy.
Dnes ráno tu bylo hodně lidí.
- Hajný… - Mohla byste mi přinést smetanu?
- Ano, pane. - Děkuji.
Co to řídí sir Clifford, sdírají ty ubohé horníky na kost.
Myslela jsem, že ty stroje mají práci usnadnit.
Jak vydělat více peněz s méně pracovníky.
Nemá už tak dost peněz?
Dáma potřebuje šperky a hedvábí,
aby se mohla povyšovat.
Ne, není taková.
Jedná s lidmi, co pro ni pracují, stejně uctivě jako s lordem či lady.
Moje Lily o ní říká to samé.
Zaslouží si něco lepšího.
Padl na ni těžký úděl.
Sir Clifford možná není tak vyřízený, jak jsme si myslely.
Nohy už mu sice neslouží, ale ten zbytek možná ano.
Milostpaní dokonce naznačila, že se možná jednoho dne narodí dítě.
Co?
Ne!
- To je úžasný. - Kdo to kdy slyšel?
DŮLNÍ VRTAČKA
Jak dlouho vydrží?
Při dobré údržbě vydrží po celé generace.
Když už je řeč o generacích, nebude vám vadit, když se zeptám,
jestli je něco pravdy na zvěsti,
že pořád existuje naděje na dědice?
- To se proslýchá? - Ano.
Každý se mě ptá, co o tom vím.
Rád uvedu věci na pravou míru, pokud jsou zvěsti nepodložené.
Jistě.
Inu…
Možná je naděje.
Ahoj, Con.
Zrovna jsem měl
zajímavou schůzku s panem Linleym.
Slyšela jsi tu zvěst,
že přivedeš Wragby dědice?
Ne.
To je vtip?
Doufal jsem, že proroctví.
Dostala jsem dopis od otce.
Je na červenec a srpen pozván do Benátek
a poprosil mě a Hildu, abychom jely s ním.
Červenec a srpen.
Nemusím jet na tak dlouho.
Tři týdny budou víc než dost času
na naši domluvu.
Byly již plány uvedeny do pohybu?
Ještě ne.
Kdybych měl jistotu, že se ke mně vrátíš.
Samozřejmě.
Nechci znát jeho jméno.
Nikdo nesmí.
V tom případě si myslím, že by to mělo být v pořádku, ne?
Víš, kolik pro mě znamenáš.
Víš to?
A ty pro mě.
Musím na čas odjet.
- Kam? - Do Benátek.
Se sirem Cliffordem?
- Na jak dlouho? - Jen pár měsíců.
Ale ne, bez Clifforda.
Nerad ve svém stavu cestuje.
No jo, chudák.
- Nezapomeneš na mě? - Zapomenout?
Nikdo nezapomíná.
Není to otázka paměti.
Podívej…
Řekla jsem Cliffordovi, že možná budu mít dítě.
Řekla?
Myslím, že už jsem… těhotná.
Olivere?
Co na to řekl?
Řekl, že by měl radost,
pokud to bude vypadat, že to dítě je jeho.
Odkud si sir Clifford myslí, že to dítě pochází?
- Myslí si, že budu mít poměr v Benátkách. - Budeš. Tak proto jedeš.
Ne abych měla poměr. Jen aby to tak vypadalo.
Tak proto jsi chtěla mě.
Pořídit si dítě.
Samozřejmě že ne, Olivere.
Nikdy jsem to neplánovala. Nic z toho jsem neplánovala.
Jakej byl teda plán, Connie?
Jakej jsi měla plán?
- Jakej byl plán? - Já…
- Nevím. - Nevíš?
Tak to ať se propadnu, jestli já jo.
Do prdele.
Jak milostpaní chce.
Ať si to tvoje dítě sir Clifford nechá.
Mě to nic nestojí.
Naopak, užil jsem si to.
Nemluv tak.
Jestli jsi mě využila,
nebylo to poprvý, co mě někdo využil.
A nikdy to asi nebylo tak příjemný.
Jasně,
člověk se nemůže cítit moc důstojně.
Já jsem tě nevyužila, Olivere.
Jak si milostpaní přeje.
Zapomněla sis knížku.
Nebo tu jsi taky využila?
S novými generátory snížíme počet zaměstnanců.
- Stávkování bude nemožné. - A co ti dělníci?
Nemusí pro mě pracovat a já je nemusím zaměstnávat.
- Není divu, že tě nenávidí. - To není pravda.
Jsou na mně závislí. Mají být vděční. Umřeli by hlady, kdybych je nenakrmil.
Mluvíš o nich, jako by byli stádo zvířat.
Ne všichni.
Jednotlivec může občas ze stáda vystoupit.
- Většině z nich je vládnuto od nepaměti. - A ty jim můžeš vládnout?
Ano, jsem k tomu vychován a vycvičen.
To je moje role. Jejich úkolem je sloužit.
Takže nás jako lidi nic nespojuje?
Všichni musíme jíst a dýchat. Ale kromě toho ne.
Půjdeme až k potoku?
- Dobrý den, pane Mellorsi. - Dobrej.
Počkej. Zatlačím.
K čemu je ten krám dobrý, když se musí tlačit?
- Ještě to zhoršuješ! - Buď chvíli potichu.
Zatracený krám.
Počkej, zastav.
Mellorsi.
- Ano, sire Clifforde? - Víte něco o motorech?
- Bohužel ne. Pokazil se? - Vypadá to tak!
Podívejte se, jestli není nic rozbité.
Dobře…
Všechno vypadá v pořádku, pane.
Tak odstupte.
- Možná když vás potlačím. - Ne. Pojede to samo.
Už?
Vidíte? Jede.
Vy tlačíte? Říkám netlačit.
- Jinak to nepojede. - Dejte tomu šanci!
Pozor na brzdu.
- Tak dobře. - Clifforde!
Jsem všem vydán na milost.
Vypadá to, pane Mellorsi, že bude potřeba zatlačit.
- Mohl byste? - Ale jistě.
Dobře.
Vydržte.
Dva, tři.
A jedeme.
To je ono.
Proboha, člověče, co je to s vámi?
Zničené plíce, pane.
Malý suvenýr z války.
Co to k čertu děláš?
- Potřebuje pomoc! - Proboha.
Jsi v pořádku?
Ten druhý vozík bude asi potřebovat nová kola.
Co si o sobě myslíš?
Jak můžeš s někým takhle zacházet?
S kým? S hajným?
Taky má zranění z války.
Kdyby byl na vozíku on, co bys mu udělal?
Tvoje přirovnání považuji za nevkusné.
Ještě víc nevkusný je ten tvůj nedostatek soucitu.
Ty a tvoje vládnoucí třída. Myslela jsem, že jsi jiný, ale nejsi.
Necháváš lidi pracovat za dvě libry týdně.
To není vládnutí, Clifforde.
To je šikana.
Tak pojď dovnitř.
Omlouvám se.
Promiň, že jsem ti ublížila.
Nechci tě kvůli dítěti, Olivere.
Prostě chci tebe.
Dobře?
Dobře.
Ale Clifford si musí myslet, že jsem se snažila nás udržet pohromadě,
že to byl jeho nápad,
který se strašně pokazil.
Abychom se rozvedli a my mohli být spolu,
musí tomu věřit.
Chci být jen s tebou.
Pokud chceš i ty.
Není to o chtění, Connie. Víš, co chci.
Sám se musím rozvést s Berthou.
Co se stalo s Berthou?
Šel jsem do války, ona to táhla s jinýma.
A teď se odmítá nechat rozvést.
- Co ten její nový chlap? - Ned?
Je jak přerostlý děcko.
Šikanuje ho.
Oba pijou, posílá ho sem, aby ze mě dostal moje výslužný.
Nebudeme se hádat.
Promiň.
Proč od nich prostě neutečeme?
Do Austrálie.
Nebo někam.
Kamkoliv.
- My tři? - Jen naše rodina.
Nikdo nás nebude soudit.
Přivést na tenhle svět dítě mi připadá jako chyba.
- To nemyslíš vážně. - Myslím.
- Ne. - Ne, myslím ten svět tady.
Z nás mám radost.
Mám radost, že ty máš radost.
Ale když se zamyslím nad tím, co tady člověk udělal člověku,
co ti u moci udělali svým takzvaným bližním.
Ponížili je na úroveň nižší než lidskou.
Napůl mrtvoly, a oni myslí jen na prachy.
Žijou, aby vydělávali.
Ale ne všichni můžeme žít, jak chceme.
Ne všichni můžeme dělat, co…
Connie.
Co to děláš?
Pojď!
Kde je? Už je pryč hodiny.
Jsem si jistá, že ji jen zdržel ten déšť.
Nejspíš se ukrývá v té chatě.
- Pošlu Warrena a Betts, aby ji našli. - To ne.
Lidi budou mít řeči.
Skočím do té chaty a uvidím, jestli tam je.
- A necháte mě tady samotného? - Nemějte obavy.
Budeme hned zpátky.
- Jo! - Jo.
- Jo, kámo. - Jo, kámo.
Ve čtvrtek jedu do Benátek.
Tu noc se stavím v chalupě.
Milostivá paní?
Milostivá paní, tady jste.
Sir Clifford mě za vámi poslal. Bál se, že se vám něco stalo.
Ne. Schovávala jsem se v chatě před deštěm.
Paní Boltonová.
Milostpaní už to odsud zvládne.
Hezký večer. Hezký večer, milostpaní.
Nejsem dítě. Je zrůdné, že mě musí někdo sledovat.
Milostivá paní, to neříkejte.
Sir Clifford si byl jistý, že vás zasáhl blesk.
Není to vaše vina. Nemá se hloupě strachovat.
Pojďme domů.
A já se postarám o zbytek.
Nemusíš pro mě posílat služebnictvo.
Bože, kde jsi byla?
Byla jsi pryč hodiny. V takové bouřce.
- Cos kruci dělala? - Co když ti to neřeknu?
Byla jsem v chatě.
- Podívej se na sebe. Tvoje vlasy. - Šla jsem ven v dešti. Nahá.
Zbláznila ses?
Co kdyby tě Mellors viděl pobíhat nahou?
Ano, co kdyby mě viděl?
Máš pravdu, Clifforde. Měla bych se jít umýt.
Connie!
Sestra už je tu.
Hildo.
- Ráda tě vidím. - Už je to dlouho.
Ráda tě vidím.
Víš, že jsem někoho potkala, viď?
Pochopila jsem to z tvých dopisů.
Krotila jsem své nadšení, snažila jsem se držet dál.
Ale nemůžu.
On…
Opravdu ho miluju.
A… Já vím.
Mám s ním být dnes večer. Slíbila jsem to.
Řekneš mi, kdo to je?
Oliver Mellors.
Je to náš hajný.
Ne, Hildo. Je milý.
Je tak chápavý a něžný.
Je opravdu výjimečný, uvidíš.
Přála jsem si, aby sis někoho našla.
- Ale Cliffordova sluhu? - Nevzdám se ho.
Poslouchej se. Je to stejné jako s tím Němcem.
- Není. Vůbec to tak není! - Ano, je to tak!
Pleteš si lásku se sexem, a myslíš, že to vydrží,
protože si to přeješ.
Prosím, pojeď do Benátek a pořádně si promysli, co opravdu chceš.
Já vím, co chci.
- Opravdu? - Ano!
Večer za ním půjdu, jinak nejedu do Benátek. Nemůžu!
Opravdu jsem si myslela, že zrovna ty mě pochopíš.
Na shledanou.
- Nashle. - Těším se na tvé dopisy.
Bavte se. Přivezte nám veselé historky.
Přivezu. Opatrujte se.
Olivere.
Tohle je moje sestra Hilda.
- Dobrý den. - Hildo, tohle je Oliver Mellors.
- Dobrý den. - Těší mě.
Posaďte se.
Hildo.
Co chceš, abych řekla?
Cokoliv máte na mysli.
Tak dobře.
Dostaveníčka v chalupě jsou jedna věc,
ale co se stane, až to vyjde najevo?
Až se jí přátelé budou vyhýbat.
To není fér.
Takže mě prokoukla, co?
Prozradilo mě něco, co jsem řekl?
Pane Mellorsi.
Jak se o ni hodláte postarat, až přijdete o práci?
Opravdu věříte, že s vámi může být šťastná?
To se neptáte toho pravýho.
Vím jen, že ona dělá šťastným mě.
- Aspoň že myslíte na vlastní štěstí. - Tak dost.
Myslím, že víte mnohem lépe než ona,
jak špatně to může skončit.
Přemýšlejte, co pro vás znamená.
Vyzvednu tě brzy ráno, Connie.
Nenech mě čekat.
- Sbohem. - Hildo!
Je mi to moc líto. Neměla jsem ji sem brát.
Nenech se jí rozrušit.
Jen mě chrání.
Má pravdu.
Nepřemýšleli jsme, co bude dál.
Sir Clifford bude proti rozvodu.
Bude bojovat, aby získal naše dítě.
Nad těmahle věcma jsem nikdy nemusel přemýšlet.
Pojďme nahoru.
Jo, to je ono.
Jo.
O co ti kurva jde, Nede?
Uklidni se, Mellorsi. Nejdu se prát. Poslala mě Bertha.
Ta už je tvůj problém, ne můj.
Ona to tak nevidí.
Je pořád tvá žena a má nárok na půlku tvého výslužného.
A já mam nárok na rozvod. Ale nedočkám se ho, že?
Tak jdi do prdele.
Dobře. Už jdu.
Už jdu.
Je pryč?
Leda by mu srdce vypovědělo službu.
Zůstaň tam, dokud nebude pryč.
Co blbne?
Tak jdi.
Connie.
Proboha, Connie.
Zítra jedeme do Benátek. Musíš se tvářit tak nešťastně?
Asi jsem těhotná.
Aha.
Hádám, že není Cliffordovo.
Ne.
Ačkoliv řekl, že by byl rád, kdybych měla dítě s jiným mužem.
Vážně?
Nevím, jak dlouho to ještě vydržím.
- Neboj. - Co přesně?
Co se stalo?
Jsem zamilovaná,
ne do Clifforda.
Takže máš milence.
No, dobře.
Znám ho?
Ne.
Ale myslím, že se chci s Cliffordem rozvést.
Kvůli tvým citům k tomu druhému?
No, pokud chceš můj názor,
je mi líto, ale rozvodem získáš velmi málo.
City přijdou a odejdou.
Můžeš milovat jednoho a příští rok jiného, ale svět se bude točit dál.
A Wragby bude stát dál.
Užívej si.
Ale drž se Wragby.
A Wragby se bude držet tebe.
Pojeďme do Benátek, ano?
TATO KNIHA PATŘÍ CONSTANCE REIDOVÉ
VIRGINIA WOOLFOVÁ PLAVBA
Vrátí se domů a myslí si, že je lepší než my.
Všem namluví, že za jejich problémy může Bertha,
a potom ji odmítá podporovat.
- Je to ostuda. - Já vím.
Bertha za ním dneska šla, aby to zkusila urovnat.
To dává smysl.
Našla v krbu hedvábný pyžamo.
Není divu, že se straní. Schovává tam ženskou.
Lady Chatterleyová půjčí hajnému knížku
a obviňují ji… Promiňte, je to nehorázné.
Samozřejmě. Už o tom ani nehlesnu.
Nemluví se o ničem jiném. Lidé pomlouvají.
Pane, nikdo o tento rozhovor nestojí, ale je to nutné.
Samozřejmě je to nesmysl.
Ale o vašem hajném se šíří všelijaké fámy.
Čím dřív se ho zbavíte, tím líp.
Vážím si toho, že jste za mnou přišel. Beru to na vědomí.
Haló…
Londýnské číslo, prosím.
Lady Chatterleyovou.
- Paní Boltonová. - Dobrý den.
Sir Clifford mě prý chce vidět.
Ano, je ve studovně.
Dobře, díky.
Pane Mellorsi.
Zavolala jsem milostpaní. Vrací se.
- Kdy? - Dnes večer.
Co nejrychleji, jak může.
Prý se můžete sejít v chatě a rozhodnout, co dál.
No…
Blíží se temné dny, paní Boltonová.
Nejlépe od toho být dál.
Vstupte.
Sloužíte mi,
žijete na mém pozemku s mým svolením
a nyní se vaše nepřístojnosti staly předmětem pomluv.
Měl byste zavřít pusu pomlouvačům…
Víte, že jméno lady Chatterleyové bylo pošpiněno?
Ve tvé chalupě se našla kniha s jejím jménem.
A na zdi mám obrázek královny Marie.
Nejspíš je taky v mém harému.
Nelíbí se mi váš sarkasmus, Mellorsi.
Máte čas do večera,
potom už vás na svých pozemcích nechci vidět.
- Je to jasné? - Zcela.
Měl bych začít balit.
Paní Flintová, promiňte.
- Musím uspat dítě. - Vím, co jste slyšela.
Promiňte. Nemůžu. Tu farmu nám pronajímá sir Clifford.
A vždycky bude.
Potkali jste se tady, že ano? Když přišel pro mléko.
- Nechodila jste za námi? - Ale jistě.
Viděla jsem vaše auto v lese.
- Ne, to bylo jen jednou. - Nechci to vědět.
Pěkný večer, lady Chatterleyová.
Co to děláš?
Kam jedeš?
Olivere.
Teď se to všechno profláklo.
Všichni o tom mluví.
Dostal jsem padáka.
Nesmí tě tu vidět, Connie. Musíš jet do Benátek.
- Ale mohli bychom odjet společně. Hned. - Podívej se na mě.
Nemám ti co dát.
Nemám práci, domov, smysl života. Nic.
To neříkej.
Jsi pro mě vším.
Mellorsi!
Zmiz už!
Podívej se na mě.
Slib mi, že spolu strávíme život.
- Ano. - Slib mi to.
Ano, holka.
Až přijde čas.
Mellorsi!
Můžu si aspoň vzít kabát, chlape, nebo…
Najdu tě.
Kdekoliv budeš, najdu tě.
- Milostpaní, tady nemůžete být. - Ne, paní Boltonová.
Connie.
Je to pravda.
Proč jsi to udělala?
- Byl to tvůj nápad. - Můj nápad? Ne.
Moc dobře jsi věděl, do čeho jdu.
S tím správným mužem. Tak zněla dohoda!
Lepšího člověka než Olivera Mellorse jsem v životě nepotkala.
Řekl jsem to jasně, Connie.
- Probrali jsme pravidla. - Budu mít jeho dítě.
Budeš mít…
Jsi si jistá?
Ale… Každý to ví.
Nemůžeš čekat, že teď budu tvrdit, že to dítě je moje.
Ne…
Nečekám.
Chci se nechat rozvést, Clifforde.
Odcházím.
Ne, to nemůžeš.
Podívej, moc mě mrzí, jak to všechno dopadlo,
ale oba víme, že tohle manželství
bylo velmi nešťastné už dlouhou dobu.
Nebylo. Pro mě ne.
No jistě.
Protože jsi určil pravidla.
A já se je snažila dodržovat.
Snažila jsem se tě podpořit, jak jen jsem mohla.
Ale ty jsi mi nedal nic na oplátku.
Ani nejmenší kapku náklonnosti nebo laskavosti.
A co hůř, kvůli tobě jsem se styděla, že jsem ty věci vůbec chtěla.
Vždycky mi na tobě záleželo, Connie.
Ano, záleželo.
Stejně, jako ti záleží na knihách nebo rádiu,
ale nikdy tak, jak bych to potřebovala.
Miluji tě, Connie.
Miloval jsem tě tak, jak umím.
Dal jsem ti všechno, co umím dát.
To nestačí.
Mluv se mnou, Con.
Pomoz mi to pochopit.
Ukaž mi, jak ti můžu dokázat, co cítím.
Nech mě jít.
Prosím.
Nech mě jít.
Běž.
Ale pamatuj.
Nikdy ti nedovolím se rozvést.
Protože jsi porušila slovo.
Protože jsi zesměšnila můj život tady ve Wragby.
Nehodlám ti už nikdy nic dát.
To jsi nejspíš nehodlal nikdy.
Milostivá paní.
Nevyzvídala jsem, ale bála jsem se o vás.
Jsem v pořádku.
Poslouchejte.
Nemáte tušení, kam odešel Mellors?
Ne.
Řekla byste svým přátelům, aby vám dali vědět, kdyby něco slyšeli?
A proč mám říct, že se ptám?
Protože ho miluju.
- To jim řekněte. - Ano, milostivá paní.
Milostpaní…
Doufám, že svého gentlemana najdete.
Děkuji, paní Boltonová.
Já také.
Takže je to pravda?
Opustila sira Clifforda?
Milostpaní se ptala,
jestli byste nepředaly zprávy o panu Mellorsovi.
„Protože ho miluju,“ řekla.
Vzdala se kvůli němu všeho.
Titulu, bohatství, postavení ve světě.
A teď ho ztratila.
Nechci proti nim slyšet jediného slova.
Je to milostný příběh.
Ztrácí to tu své kouzlo, nemyslíš?
Co?
Vraťme se do Londýna.
Dobře.
Connie Reidová. Ještě jsme se nesetkaly.
Přeji vám krásný večer.
Kolikrát už jsi tu stránku četla?
Co?
No, vypadá to, že tě našel.
- Panebože. - Ano.
Asi chceš zase půjčit auto, že?
Budeš ohromená, že se zpráva o tvém odjezdu z Wragby
donesla až do mé malé vesnice ve Skotsku.
Horník, co sem přijel za prací, s sebou přivezl i tvůj příběh.
V hospodě vyprávěl o lady, co se zamilovala do nádeníka
a nesešlo jí na tom, zda to svět věděl, protože ho milovala.
Jména samozřejmě nezmínil.
Byl jsem prostě „hajný“.
Ty „zamilovaná lady“.
Promiňte, hledám Olivera Mellorse.
Znáte ho?
Ano, znám.
Tudy po silnici.
Děkuji. Mockrát vám děkuji!
Byl to dobrý příběh, až přemýšlím,
jestli za tím není něco víc.
Známý z armády mi sehnal práci na farmě.
Třicet šilinků týdně a slušné ubytování v chalupě.
Potřeboval jsem smysl,
než si do života přivedu tebe a dítě.
Nemůžu říct, že tady na farmě jsem našel větší smysl života,
ale našel jsem tu domov.
Nedokážu si představit, čím sis už prošla
a kolika věcí ses vzdala.
Musela by ses vzdát ještě více věcí, abys tu mohla žít se mnou, ale…
Olivere!
…co spolu máme,
je jiné, než cokoli jsem kdy poznal.
Celou dobu mezi námi plápolá plamínek lásky.
A uvědomil jsem si, že pečovat o ten plamínek
je dostatečné životní poslání.
NA MOTIVY KNIHY D. H. LAWRENCE
Překlad titulků: Daniel Kallmunzer