Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jo, Constance Reid, et prenc a tu, Clifford Chatterley,
per marit,
i et prometo que et seré fidel
en la prosperitat i en l'adversitat,
en la salut i la malaltia,
i que t'estimaré i honoraré tota la vida.
- Com estàs? - No ho sé. Pregunta'm demà.
- Has de menjar. - He de treure'm aquest vestit.
Què en penses?
Doncs em sembla que en Clifford no voldrà quedar-se gaire al banquet.
- La seva mare no hi estaria d'acord, oi? - Ja.
Ni jo sé si hi estic d'acord.
Seguim parlant del vestit, Hilda? O hem passat al casament?
Torna al front demà.
Imagina't que no ho haguéssim fet i que passés alguna cosa.
- No te'l podries haver endut al llit? - Hilda, va!
Va què? Requereix molt menys compromís i és l'únic que vol de tu en Clifford.
En Clifford no és així. Ja saps com és. És amable i atent. Em fa sentir segura.
La seva família és més tradicional que la nostra,
però crec que té opinions molt progressistes.
- De debò? - Sí.
- Sap allò de l'alemany? - Sí. I diu que li és igual.
Va ser abans de la guerra, així que no compta.
A mi no m'has de convèncer. Jo també vaig tenir un noi alemany.
Ja, però el meu és mort.
Veus? Per això t'ho deia.
- Què passa? - Que no vull que tornis a patir.
T'obris de…
- cor amb molta facilitat. - Hilda!
- Clifford! - Porto reforços.
M'has llegit la ment.
Quasi em bec les vostres pujant.
- Salut. - Salut.
- Què passa? - Els pares volen fer un brindis.
Hi anem junts?
I tant.
Estàs espectacular, Con.
Gràcies.
Preparada?
Brindem per en Clifford i la Connie,
perquè ens donin un nou hereu per Wragby.
Per ells!
No ens hem casat només per això.
I per què es casa un baronet si no?
- M'he casat perquè he trobat la Connie. - Jo igual.
I jo voldria donar les gràcies a qui heu aportat mantega i sucre
perquè ho puguem celebrar.
Pel pròxim hereu dels Chatterley.
Pels Chatterley!
Senyor! "I per què es casa un baronet si no?"
Increïble.
Vols tenir fills, Clifford?
Sí. Algun dia.
- Però per nosaltres, no pel meu pare. - Ja.
Si tu vols, és clar.
Crec que sí.
Què? Estàs bé?
Sí, i tant. Perdona.
És que…
No paro de pensar que demà torno al front.
- Sé que anirà tot bé. - I tant.
- No cal que fem res si no… - No, sí que vull.
- Segur que no vols que vagi a l'estació? - Gràcies.
Però no en fem un drama, d'acord?
T'estimo, Con.
Adeu.
Esperaré les teves cartes.
T'escriuré tots els dies.
Benvolguda Hilda. Sabia que la guerra ens canviaria a tots,
però no sabia quant.
Sembla que hagi passat mitja vida i no només mig any, des que va acabar.
Ja ens hem mudat de Londres.
Acabem d'arribar a Wragby,
la propietat familiar d'en Clifford.
Una vegada ens instal·lem, espero poder escriure sovint.
La teva germana, que t'estima, Connie.
Gràcies.
Benvingut a casa, sir Clifford. Hem resat molt per vostè.
Gràcies, Warren.
Ja està.
Molt bé.
Gràcies, puc jo sol.
Senyor i senyora Warren, la meva dona.
- La nova Lady Chatterley. - Un plaer, milady.
Hi ha molta feina.
Torni a contractar la gent, Sra. Warren.
- Ha viscut èpoques millors. - Li tornarem el seu esplendor.
Hem pensat que l'estudi podria fer de dormitori principal,
per evitar les escales.
Gràcies, Sra. Warren.
No.
No. Posem les coses aquí.
Utilitzarem la biblioteca.
Què pot inspirar més un escriptor que dormir rodejat de llibres?
Aquí és on van trobar el pare. Diuen que el seu cor es va rendir.
- Jo crec que va morir del disgust. - Clifford.
Ara ja està.
La vida depèn de com la vivim.
- Senyora Warren. - Sí.
Despassem les cortines, que hi entri llum.
De seguida.
Fes un tomb.
I tant.
Queda't amb l'habitació de dalt de la biblioteca, la dels retrats.
Bé, o amb tot el segon pis.
Benvingut a casa.
Vas bé? Et tinc. Recolza't. Carrega pes.
- Preparada? - Sí.
M'hi estic acostumant.
M'encanta.
Saps?
Crec que allargaré el relat que vaig escriure a Cambridge.
I el faré novel·la.
- Em sembla molt bé. - Sí?
- Seràs la meva editora? - I tant.
Revisora, taquígrafa… Li enviaré el meu currículum.
El posaré el primer.
- Bé? - Sí.
És més tou del que pensava.
- Primera nit a Wragby. - Benvinguda.
- Perdona. - Tranquil·la. De debò.
Què passa?
Ho sento, Con.
Ja no puc. Ho entens?
Ho sento molt.
No passa res. Tranquil.
Anirà bé.
Sí.
T'estimo, Con.
Hem patit una desgràcia, però ja ho veuràs.
Serem feliços aquí.
A Wragby.
Bon dia, senyor. Soc un home fort i treballador i no el decebré.
Lily Wheedon. Ma mare treballava per sir Geoffrey.
De debò?
Oliver Mellors?
Treballava pel meu pare abans de la guerra.
Sí, senyor.
- I era tinent. - Sí, senyor.
¿I creu que tornar a ser guardabosc
li serà satisfactori després d'estar a l'exèrcit?
Vull tranquil·litat.
Ja he vist el que la guerra fa als homes.
Jo igual.
Deu conèixer la propietat millor que jo.
No, milady. No podia venir mentre treballava.
Molt bé. Benvingut de nou, senyor Mellors.
Senyor.
Llavors l'haurem de descobrir juntes, oi?
Gràcies, Lily.
Em dic Kelly Martin.
- Gràcies. - Fa cinc anys que treballo de donzella.
Benvolguda Hilda.
Soc una desconsiderada per no haver escrit abans.
En la meva defensa, Wragby requeria molta atenció.
Però per fi hem contractat tothom i han fet meravelles amb el lloc.
En Clifford té més força.
Encara soc l'única que vol que l'ajudi,
però cada vegada pot fer més coses sol.
Escriu, a totes hores.
Això l'anima molt i ja quasi té la seva primera novel·la.
"Vaig conèixer la Sra. Gertrude en una vetllada, coma,
organitzada per Lord Witherby."
Witherby: W, I, T, H, E, R, B, Y.
"Amb un acompanyant que…", aquesta part m'agrada.
Aquí al camp tot és molt tranquil.
Trobo a faltar la vida de Londres.
I, per suposat, a tu.
Però hem de seguir endavant, oi?
Sota qualsevol circumstància.
Hem tingut convidats.
Els amics de fadrí d'en Clifford.
No és d'estranyar que cap d'ells s'hagi casat, creu-me.
De vegades també venen escriptors,
ja que en Clifford vol consell.
Sembla ser que les meves amigues pensen que la desgràcia és contagiosa.
Ja sé que tu i l'Owen
no pareu de viatjar des que va acabar la guerra.
Però quan torneu a casa, m'encantaria poder veure't.
- Interrompo? - No, és clar que no.
He pensat anar a Londres uns dies
per veure la Hilda.
I deixar-me aquí abandonat?
- La casa està plena de servents. - No vull servents. Et vull a tu.
Per què no ve la Hilda? És més que benvinguda.
Ja li ho he dit, però ha de quedar-se a Londres unes setmanes.
M'alegro que pugui venir, llavors.
Marxo a fer un tomb.
Com? Si necessites res, podem enviar la senyora Warren.
No necessito res, Clifford. Només vull fer un tomb.
Molt bé.
- Com vulguis. - Senyor.
- Hola. - Flossie? Vine aquí!
Som-hi.
Molt bé.
He anat cap avall
i m'he trobat amb un rierol que creua el bosc.
Crec que sé on dius. Dubto poder arribar-hi.
Segur que trobem la manera si vols anar-hi.
- Vinga. - Potser.
Som-hi.
- Preparat? - Sí.
Molt bé.
Tranquil·la.
- Bé? - Sí.
No em deixis caure.
No et deixo caure.
Mira, tu…
Ja està.
Ja està. Ja ho tinc. Deixa-m'ho fer a mi.
Gràcies.
- Ja està. - Ho veus? No t'he calgut, jo.
- Deus estar ressentida per tot això. - No.
Ho entendria.
Hi ha dies que desitjo no haver tornat.
Clifford.
No diguis això.
Sense tu no soc res, Con. Ho saps, oi?
Obro perquè hi entri una mica d'aire.
Sí que està clar el dia avui.
Això és perquè no hi ha fum. L'u de maig les mines tanquen.
Hauries d'anar a Tevershall.
I veure la fira. Ves-hi.
Torna al te i ja està.
Sí, potser hi vaig.
- Un plaer veure-la, Lady Chatterley. - Hola.
Encantada, Lady Chatterley.
Ets molt amable.
Gràcies.
Bon primer de maig, milady.
Bon primer de maig. A qui tenim aquí? És preciosa.
- És la meva Josephine. - Hola.
Saludem a Lady Chatterley?
Sembla que avui causo aquest efecte.
Soc la senyora Flint. Soc mestra, aquí, al poble.
Connie. Encantada.
El meu marit arrenda la granja Marehay, de la seva propietat.
- La granja Marehay? - No la té lluny.
Colze a colze sempre lluitem. Si som més, els aturarem.
- Mentre junts sempre avancem. - Està bé, milady?
Què ha passat?
Els miners estan tornant a manifestar-se.
- Tornant? - Deixi'l!
Passa molt això?
Deuen ser de les altres mines.
Si es manifesten així als seus pobles, els acomiaden.
Llavors els miners de Tevershall es manifesten en altres pobles?
No ho sé.
Faig classe als seus fills,
però les dones dels miners em veuen com una forastera.
Ja som dos, llavors.
- Hola, Lady Chatterley. - Hola.
Vingui a Marehay algun dia.
- Serà un plaer. - M'encantaria.
Gràcies.
On anem?
Sempre em dius que surti amb tu a passejar.
Vull ensenyar-te una cosa.
Crec que la cadira no està pensada per això.
Mellors! Ens ajuda a tornar a posar aquesta cadira en marxa?
Sí, senyor.
Connie, coneixes en Mellors? És el nou guardabosc.
Prou ja, Floss!
Només vol jugar.
Aviam…
Fa molt que treballa a Wragby?
Em vaig criar aquí, milady.
L'ajudo?
En Mellors pot empènyer tot sol. Molt bé.
Ja ho tenim.
- Alguna cosa més? - No, que tingui un bon dia.
Molt amable. Espero que no li hagi pesat molt.
No, ni un poc.
Que tingui bon dia, milady.
De petit seia durant hores aquí. Una de les millors vistes de les Midlands.
Vull recuperar aquest bosc.
Si no preservem aquests llocs, no quedarà res d'Anglaterra.
La nostra manera de viure acabarà, fem el que fem per defensar-la.
Em sap greu no poder ser pare aquí, més que en qualsevol altre lloc.
Sento que no puguem tenir fills.
Quasi seria desitjable que el tinguessis amb un altre.
- No ho dius de debò, oi? - Per què no?
Com que per què no? Perquè…
Perquè estem casats. Em vaig casar amb tu, Clifford.
Com se t'ocorre una cosa així?
Em vas dir que volies ser mare.
Així podries ser-ho, i hi ocuparies el dia.
Pel que fa a la gent, no saben si puc ser pare o no.
Si el criéssim a Wragby, seria nostre.
Ho dius de debò?
Bé, òbviament no voldria que t'entreguessis a ell per complet.
Però l'acte sexual no es pot comparar amb una vida junts.
Si pots gestionar les teves emocions, seria com anar al dentista.
Com anar al…?
I et seria igual qui fos el pare?
Confio en el teu criteri. No deixaries que et toqués qualsevol.
Hauria de ser discret. El nostre nom hi depèn.
I voldries que et digués qui és?
Millor que no.
Tant t'importa tenir un hereu?
És important per la gent d'aquí.
Sé que ho pots fer per ells i pels Chatterley.
Hi estàs d'acord, oi?
Vaig davant.
Molt bé.
A Londres tothom parla del seu llibre. És bon material.
De debò ho creu? Volia escriure una cosa especial.
No només que tingués èxit, sinó també classe.
Tothom, per tot el nord-est,
mantenint-se junts, assegurant-se que…
Perdoni. Em disculpa? Només un moment.
Sí.
Creu que aquí es resolen els problemes del món?
Ells segur que ho creuen.
És una llàstima que al matí se n'oblidin.
Vostè és escriptor. Prengui nota.
No crec que em vulguin en aquest cercle.
No s'hi amoïni. Jo tampoc formo part d'aquest món.
- Però hi va créixer, oi? - No. El meu pare és artista.
Així que vivíem en cases de lloguer
i ens aixecàvem amb olor d'aiguarràs.
Un estil de vida molt bohemi.
Deu haver-hi dies on no se senti una dama.
Torno a casa al matí. Amb sort, em tornarà a convidar.
No tornaré a convidar el dramaturg irlandès.
En Michaelis?
Escriu bé i vesteix bé,
però es comporta com una rata de cloaca.
Potser és perquè sap que només se'l vol si se'l necessita.
Tothom sap el seu lloc.
Menja. T'estàs quedant en res.
No em trobo bé.
No em trobo bé des que vam parlar.
Clifford.
Mira, aquí està!
Hi ha una foto meva al diari.
"La novel·la de Chatterly ha ressonat
per l'anàlisi humorística que fa de la gent i les seves motivacions.
Tot i això, la seva visió no és fresca i alegre,
sinó antiquada i vulgarment pretensiosa."
- Clifford, para de llegir. - "Una mostra de no res."
Només és una crítica.
Però té raó.
M'ha calat.
Res no significa res.
Una casa, l'amor, el sexe, el matrimoni, l'amistat… Res.
No ho creus de debò.
Crec que sí.
Sí, l'únic objectiu de viure
és aprendre a acceptar que res no significa res.
M'he de vestir.
Connie? Connie, soc jo.
Ai, Senyor, has vingut.
- Què passa? - És que…
Què passa?
Conta'm què passa.
Què estaves fent?
Què és tot això?
És que volia un canvi i…
Estàs malalta.
- No. Estic bé. - Algú ha estat pendent de tu?
Ells.
Estic farta que m'observin, Hilda.
No hi puc fugir.
Estic cansada.
Tranquil·la.
Gràcies.
LITERATURA. NOTÍCIES EL DEBUT DE LORD CHATTERLEY
La Connie no està bé.
Ah, no?
Està esgotada. No veus com de prima està?
Crec que no li va bé ser mig-verge.
A mi aquesta cadira tampoc em va bé, Hilda.
Què proposes? Buscar-li un altre soldat alemany?
L'ha de veure un metge. Coneixes cap per aquí?
Ho consultaré.
No, la portaré a un metge en qui confiï.
Mentrestant,
contracta algú perquè s'encarregui de tu.
- Estic perfectament, gràcies. - No ets tu qui em preocupa.
Qui creus que la cuida mentre ella et cuida a tu?
- Ho discutiré amb la Connie. - Ja ho he fet jo.
Crec que coneixes aquesta dona.
La senyora Bolton. Et cuidava quan eres petit.
La Connie ja no s'encarregarà de tu.
Li agraeixo molt que hagi vingut. De debò.
Deu ser dur per sir Clifford.
Amb tot el que ha patit. I per vostè.
Et penses que saps com serà la teva vida i de cop, s'esvaeix.
El meu Ted només va estar tres anys amb mi abans que es matés a les mines.
No ho sabia. Ho lamento.
No s'hi amoïni.
Vostè faci cas al metge i deixi'm a sir Clifford a mi.
Clifford, aquesta és la Sra. Bolton.
Recordo la senyora Bolton.
- Tothom content? - De moment.
Bé, jo torno a Londres i la Connie anirà a fer un tomb.
Molt bé. Bon viatge.
Connie, aniries a veure el guardabosc?
Pregunta-li si els faisans ja ponen ous.
I tant.
Lady Chatterley.
- Sir Clifford necessita ajuda? - No, m'envia ell.
- No volia molestar-lo. - No.
Vol passar?
- Perdoni. No esperava visita. - No s'hi amoïni.
Només volia…
Sir Clifford volia saber si els faisans ja ponen ous.
Doncs sí, milady.
Sí. D'aquí a unes setmanes tindrem molts pollets.
És una caseta molt maca. Hi viu sol?
Doncs sí, milady.
Llegeix James Joyce?
- Aquest em va costar trobar-lo. - Llegeix gaire?
M'acompanya en la meva solitud.
Tot i això…
Deu haver-hi massa calma.
No, la Flossie em fa companyia.
Bé, li diré a en Clifford
això dels faisans.
Gràcies.
- L'acompanyo. - Sí.
Perdoni.
Quines flors més maques.
Agafi'n unes quantes.
- No, no cal. - Per què no?
Són seves.
- Segur? - Sí, i tant.
Que tingui un bon dia.
Senyora Flint, li he portat flors.
Són precioses! Quin detall.
- No és res. - Porto un gerro. Segui.
Han crescut al voltant de la caseta del guardabosc.
Tingui aquestes.
Un home curiós, el guardabosc.
Al principi sembla rude, però…
Les mestres grans encara recorden com de llest era de petit.
No és d'estranyar que el fessin tinent.
I ara viu allà tot sol?
Estava casat.
Però la seva dona, la Bertha,
quan va marxar al front, va estar amb altres homes.
Va ser horrible. Tothom ho sabia.
Llavors estan divorciats?
Com toca crec que no.
Però la Bertha Coutts no mai ha fet res com toca.
Viu amb un altre home a Stacks Gate.
Crec que es diu Ned.
Suposo que el Sr. Mellors preferiria no saber res més d'ells.
- Aquesta és la Wendy. - Hola, Wendy.
Quina preciositat.
Va haver una explosió a la mina.
En Ted només tenia 28 anys.
L'empresa va dir que havia estat culpa seva.
Que va fugir en lloc de quedar-se quiet.
Només vaig rebre 300 lliures de compensació.
No els ho perdonaré mai.
Van dir que el Ted era un covard.
Però no va ser un covard, Sra. Bolton.
Va intentar sobreviure.
Això ho hauria de fer la Lily.
És infermera, no serventa.
No m'importa. Si faig coses, penso menys.
La campana. He de marxar.
No sabia d'on venia el soroll.
Preparo les gàbies pels pollets.
Puc seure en algun lloc?
Endavant.
Gràcies.
Li encenc la llar, milady.
- No es molesti. - Insisteixo.
Escalfi's una mica.
- D'acord? - Gràcies.
No sabia de l'existència d'això.
Poca gent ho sap.
Per això m'agrada.
La tanca quan no hi és?
- De vegades, milady. - Em podria donar una clau?
Vol una clau?
M'agradaria venir a seure.
No sé si hi ha més claus.
Ja ho esbrinaré, llavors.
Quina passejada.
Perdona, que faig tard?
- Demana-l'hi a la Sra. Bolton. - No crec que pugui presidir la taula.
No recordo dir res sobre te als vots.
Saps si hi ha més claus de la cabana dels faisans?
Sí, suposo que a l'estudi. Per què?
M'ha semblat agradable. Potser hi vaig a llegir.
Encara llegeixes aquell degenerat?
Qui? James Joyce?
Diuen que el censuraran per indecent.
Quina pena. A mi m'agrada llegir-lo.
Hi era en Mellors?
- No li ha agradat la intrusió. - Què ha dit?
No res. Era la seva actitud.
Crec que no li agrada que envaeixi el seu territori.
És el que comporta passar de tinent a guardabosc.
¿Com es pot donar a algú així un rang i una importància
i després treure-li-ho tot?
Benvolguda Hilda.
Espero que a Londres no hagi plogut tota la setmana.
Aquí, sí.
Fins ara havia pogut explorar els voltants tant com volia,
però m'he passat la setmana tancada,
desitjant tornar a sortir.
T'escric des d'una cabana que he trobat.
Un lloc secret on em puc amagar del món.
Només una altra persona hi ve.
Tranquil, ja marxo. Només em protegia de la pluja.
Miri.
La deixaré aquí fins que n'aconsegueixi una altra.
Mira'l. Tu deus ser qui mana aquí.
És un joc molt senzill.
S'hi juga amb 32 cartes, del set a l'as.
Va morir l'any passat. Tenia 83 anys.
- Els ous s'estan obrint. - Que bé.
Tinc Madrid. Escolta.
Tot i la…
Què diuen?
Ostres!
He perdut el senyal.
Ostres!
La majoria de joves
estan marxant de Tevershall perquè s'està acabant el carbó.
A aquest poble no li queda gaire.
Com? De debò es diu això?
Senyora Bolton, pot trucar a les mines?
- Que el senyor Linley vingui a sopar. - I tant, senyor.
Tant de bo estigués amb tu a Venècia.
Però en Clifford diu que no pot viure sense mi.
Almenys no per ara.
Però a la propera hi aniré.
La teva germana, que t'estima, Connie.
Quan hi hagi beneficis,
podran seguir amb el negoci.
- I modernitzar-nos, per què no? - No escriuràs, Clifford?
La literatura no em necessita.
Però les mines s'afonen i necessiten un capità.
No creus que els miners ja han patit prou? I si…
- I si els ajudes a passar pàgina? - I què faran? Demanar?
A passar pàgina. Es nota que ets dona.
Es nota que ets home.
Senyor Linley, quant ens costaria una planta química, més o menys?
Diria que al voltant de 500 o 700 lliures.
Òbviament pot haver-hi entrebancs, però…
Volia veure els pollets.
Quants n'hi han, ara?
- Divuit. - Divuit.
Puc tocar-ne un?
Sí, endavant.
I si em pica?
Li pica vostè.
Ha de…
Així. Amb cura.
- Està tremolant. - Tremola més vostè que ell.
Ben fet.
Milady?
Vinga.
Vol seure un moment?
- Perdoni. - Tranquil·la.
Perdoni.
Així s'ho està passant, oi?
No plori.
Acosti's a la llar.
- Ens cal més llenya. - Ja.
No marxi.
L'acompanyo.
Es troba bé, milady?
I tu?
Hauria d'entrar-hi sola.
Adeu.
Adeu, milady.
Per fi arriba. Pensava que s'havia perdut.
Estic perfectament.
Per què ha tancat? Estava veient els pollets.
Ho lamento.
Està molest en Clifford? No m'he acomiadat.
No ha dit res. Encara és amb el senyor Linley.
Llavors no s'ha adonat que he marxat.
Milady, ja coneix sir Clifford.
Bona nit.
- No. És semblant a la resta. - Sí. Exacte.
- Bona nit, Con. - Bona nit.
T'he estat esperant.
¿No creu que la gent sospitarà
si continua venint?
Pensi com la deixaria, això. Amb el guardabosc del seu marit.
Tens por?
Ja ho crec.
Ja ho crec que sí.
No del que pensin de mi, milady.
Però si vostè ha de lamentar el que…
Hem d'espavilar.
- Ho necessito. - Què necessites?
Això.
No puc tardar gaire. Se n'adonaran.
Miri'm.
He de marxar.
Per tu, som dos estranys?
Com?
Que si et semblem dos estranys.
No he conegut mai dos estranys així.
Vingui a casa demà.
Si puc.
Bona nit.
Bona nit, milady.
- Oliver. - Sí?
Si podem produir gasolina aquí…
Connie?
Connie. Et trobes bé?
- Tornes a estar decaiguda? - No. Perdona. Què deies?
Ja sé que només faig que parlar de la mina.
Però soc l'amo de Tevershall.
I algun dia serà del meu hereu.
La mina ens necessita.
Ens hem de modernitzar.
Tu i jo.
Benvolguda germana. He pensat molt en el que em vas dir quan em vaig casar.
Que m'obro de cor amb facilitat.
Potser això era cert abans de la guerra.
Però crec que ara ja no.
Fa poc se m'ha tornat a obrir el cor.
Tot i els senyals.
I t'asseguro
- que no ha estat gens fàcil. - Miri'm.
Miri'm.
Lady Chatterley.
- El llibre! - Tranquil·la. No em cal.
I el granger fa així…
- És perfecta. - Que no l'enganyi.
Ens ha fet passar moltes nits sense dormir.
Però ho val.
Estem molt contents amb tu, oi, Josephine?
Oi que sí?
En Clifford i jo hem parlat de tenir fills.
Ah, sí?
No pot moure les cames, però això no vol dir que no puguem tenir fills.
Quina alegria, no?
A la Josephine li encantaria tenir un amic.
Sí?
Ser mare és una cosa que recomanaria a tothom.
No li he dit la veritat. És perfecta.
- Què fa aquí el guardabosc? - Ve per llet fresca.
- Hola, senyor Mellors. - Senyora Flint.
Lady Chatterley.
- Es queda amb ella? - I tant.
Josephine. Hola.
Ei, què és això?
- Em va dir que vindria. - Que ho intentaria.
Vindrà després?
Què passa?
Què és això?
- Aquí té. - Gràcies.
- He de marxar. - Molt bé.
Un plaer, Josephine.
- L'acompanyo? - No, no cal.
Un plaer, Sra. Flint.
- Torni. - Sí.
Gràcies. Que vagi bé.
Digues "adeu".
Adeu.
Ei!
Me'n porto carabassa?
Què vols dir?
Com?
Que què vols dir?
Doncs que no ha vingut a casa.
- I ara m'acaba de fugir. - Hi era la Sra. Flint. Ets boig?
Doncs vingui a casa.
No.
Quan hi arribem, serà tard.
Per aquí.
Som-hi.
Aquí?
Sí, milady.
Aquí.
- No em diguis això. - No vols que et tractin amb cortesia?
Tu no.
Vols que sigui més rude, llavors.
Treu-te això.
Treu-me els pantalons.
Sí.
Estira't.
- Què? - Estira't.
No.
No, això no. Mira'm.
Vull que em follis.
Vols que et folli?
Sí.
Sí. Molt bé.
Molt bé, Connie.
Hem arribat els dos alhora.
Està molt bé que passi.
Hi ha qui es mor sense saber què se sent.
De debò?
Això va…? Sí. A la merda.
Crec que m'hauràs d'ajudar, Connie. Vine.
Saps què ets?
Tendre.
No t'he dit que ets un senyor.
Ja n'he tingut prou, de senyors.
- Són d'un altre món. - Què vols dir?
Són morts.
Acaben amb tot el que els fa sentir.
Si no, no podrien enviar gent a les mines,
a les fàbriques
ni a la guerra.
O fan això o han de viure amb el que han fet.
Ets molt diferent de tots els homes que conec.
I tu de totes les dones.
Ah, sí?
Ets preciosa.
No m'havia adonat com de sola estava.
Gràcies.
Hauries de marxar.
Deu d'espases. Ara vaig jo amb el rei.
- Jo, Connie… - Jo, Oliver…
- …et prenc a tu, Oliver… - …et prenc a tu, Connie…
- en la força… - I en la llibertat.
I en l'èxtasi.
És molt fondo?
Si us plau.
"Per què m'agrades?"
"El fruit és fosc."
Milady, perdoni la intrusió.
- He vist llum i he… - No s'hi amoïni.
Segui. M'alegra tenir companyia.
De debò.
Què fa desperta tan tard?
Sir Clifford no dorm bé últimament i no puc evitar estar-hi pendent.
Era igual amb el meu marit.
Si agafava un refredat, em passava tota la nit desperta.
En Ted?
- El deu trobar a faltar. - Ja han passat 25 anys.
Però, de vegades, estic al llit,
em desperto i penso: "No hi és."
Troba a faltar el tacte.
És increïble, no?
Com algú se't pot clavar tant a dins.
Doncs sí.
Però et pot amargar.
Si no fos per aquella mina, en Ted seguiria aquí.
No li agradava gens baixar-hi.
Ho odiava, però què havia de fer? No tenia altre remei.
Com tots, suposo, a la nostra manera.
I tornar-se a casar?
No.
- En Ted era l'únic? - Sí.
Tu i el teu home creixeu junts.
Qui més hi ha, a la vida?
Els fills, i tant, però…
Perdoni. Quina desconsideració.
No s'hi amoïni. Està tot bé.
De fet, millor que bé.
Encara hi ha esperança.
Per vostè i sir Clifford?
El metge diu que es recupera molt bé.
Així que qui sap? Potser puc ser mare.
Llavors així ho esperaré i resaré perquè ocorri.
Li porto una manta?
No, estic bé, gràcies.
Que passi bona nit, i conti'm més secrets a la propera.
Bona nit.
Som-hi, bonica.
Estàs millor fora.
Som-hi.
Ja està.
Milady encara dorm?
S'ha aixecat abans que jo.
Llavors ja deu haver esmorzat.
Sí. Ha sortit a fer un tomb.
Jo també m'he aixecat aviat.
Hi havia molta gent fora avui.
- El guardabosc, per exemple… - Em pot portar nata?
- Sí, senyor. - Gràcies.
Des que sir Clifford
se n'ha encarregat, treballen a estall.
Les màquines no eren perquè treballessin menys?
Eren per fer més diners amb menys treballadors.
Que no en té prou ja, de diners?
Però la senyora necessita banys i sedes per fatxendejar davant de tots.
No és així, ella.
Tracta la gent que l'envolta com tracta els senyors i les senyores.
La meva Lily diu el mateix.
Llavors es mereix més.
Quina desgràcia li ha tocat.
Doncs resulta que sir Clifford no està tan malament com pensàvem.
Les cames no li tornaran a respondre, però potser la resta del cos sí.
Milady fins i tot ha dit que potser són pares aviat.
Què?
No.
- Quina meravella. - Qui ho anava a dir?
Quant duraran?
Si es mantenen bé, sobreviurien generacions.
I ja que parlem d'això, si em permet la indiscreció,
és cert el que es diu?
Que Wragby encara pot tenir un hereu?
Això es diu?
Sí.
Tothom m'ha preguntat si en sabia alguna cosa.
Estic disposat a posar fi a tot això si el que es diu no és cert.
I tant.
Bé…
Encara hi ha esperança.
Hola, Con.
Acabo de tenir una reunió d'allò més interessant amb el Sr. Linley.
¿Saps que es diu
que li donaràs un hereu a Wragby?
No.
És broma?
Esperava que fos una profecia.
He rebut carta del pare.
L'han convidat a passar juliol i agost a Venècia
i ens ha demanat a mi i a la Hilda que l'acompanyem.
Juliol i agost?
Podria anar-hi menys temps.
Amb tres setmanes n'hi hauria prou, pel que vam parlar.
El pla ja és en marxa?
Encara no.
I podria estar segur que tornaries amb mi?
I tant.
No vull saber qui és.
No ho pot saber ningú.
Dit això, crec que pot anar bé, no creus?
Saps com d'important ets per mi, oi?
I tu per mi.
He de marxar una temporada.
- On? - A Venècia.
Amb sir Clifford?
- Quant? - Un parell de mesos.
Però no amb en Clifford.
- No li agrada viatjar, estant com està. - Ja, pobret.
- T'oblidaràs de mi? - Què?
Ningú no oblida.
No és qüestió de memòria.
Escolta…
Li he dit a en Clifford que potser seré mare.
Ah, sí?
Crec… Crec que ja estic… embarassada.
Oliver?
I què ha dit ell?
Que li semblaria bé
si féssim com si fos d'ell.
I sir Clifford d'on creu que ve aquesta criatura?
- Li he dit que podria passar a Venècia. - Ja. I per això hi vas.
No perquè passi res, perquè ell cregui que sí.
Per això em volies, llavors. Per quedar-te embarassada.
Per suposat que no, Oliver.
No t'esperava. No esperava res d'això.
I què esperaves, Connie?
De debò, què esperaves?
- No… - Què esperaves?
- No ho sé. - Ah, no?
Doncs ja som dos, hòstia.
La mare que m'ha parit.
Llavors com vostè vulgui.
Si té una criatura i a sir Clifford li sembla bé,
jo no perdo res.
Tot el contrari: hauré gaudit una experiència.
- No diguis això. - Boníssima. I si m'has usat…
No seria la primera vegada, oi?
I aquesta vegada m'ho he passat molt millor.
Tot i que, òbviament, no em puc sentir el més orgullós del món.
Jo no t'he usat, Oliver.
Com vostè digui.
S'oblida el llibre.
O també s'ha cansat d'ell ja?
Amb els nous generadors reduirem la mà d'obra.
- Fer vaga serà impossible. - I els treballadors?
No estan obligats a treballar per mi ni jo a contractar-los.
- No m'estranya que t'odiïn. - No m'odien.
Depenen de mi. M'haurien d'estar agraïts.
Es moririen de gana sense mi.
Clifford, parles d'ells com si fossin animals.
No tots ho són.
De vegades algun emergeix de la manada.
La majoria d'ells han seguit ordres tota la vida.
- I tu et veus capaç de manar? - Sí.
M'han educat per fer-ho. És el meu rol, igual que el seu és obeir.
Llavors no compartim res amb ells com a éssers humans?
Tots respirem i mengem, però, a banda d'això, res.
Anem fins a la font?
Bon dia, Sr. Mellors.
Ei.
- Espera. T'empenyo. - Per què serveix si s'ha d'empènyer?
- Clifford, això és pitjor. - Calla un moment, vols?
Càgon!
Espera, para.
Mellors.
- Sí, sir Clifford? - Saps res de motors de merda?
- No, senyor. S'ha espatllat? - Això sembla!
Miri que no s'hagi trencat res, vol?
Bé.
Pel que veig, tot bé, senyor.
Llavors fugi.
- Potser amb una empenta… - No, ha d'anar sol.
Sí?
Ho veu? Molt bé.
Li he dit que no empenyi.
- Si no, no funciona. - Que sí, home!
Clifford, vigila el fre.
- Vinga. Som-hi. - Clifford!
És clar que soc a l'arbitri de tothom.
Sembla ser, senyor Mellors, que m'haurà d'empènyer.
- Li importaria? - I tant que no.
- Bé. - Vinga.
Un moment.
Dos, tres.
Motor engegat.
Ja ho tenim.
Per l'amor de Déu. Què li passa?
Tinc els pulmons malament.
Un regalet de la guerra.
Què coi fas?
- Ajudar-lo, Clifford! - Senyor!
Estàs bé?
Suposo que haurem de posar rodes noves a l'altra cadira.
Qui et penses que ets?
Com pots tractar algú així?
Dius el guardabosc?
També va patir a la guerra.
Si fos ell qui segués en aquella cadira, tu què hauries fet?
Aquesta comparació és de molt mal gust.
Doncs jo trobo de més mal gust la teva manca d'empatia.
Tu i la teva classe dirigent.
Creia que eres diferent, però no.
Fas triar entre dues lliures la setmana o morir de gana.
Això no és manar, Clifford.
És esclavitzar.
Endavant, passa.
Perdona'm.
Em sap greu haver-te fet mal.
No et vull per tenir una criatura, Oliver.
Et vull i prou.
D'acord?
D'acord.
Però en Clifford ha de pensar que he intentat estar amb ell.
Que això va estar idea seva.
Però que no ha sortit bé.
Perquè em pugui divorciar, i poder estar junts,
ha de creure això.
Jo només vull estar amb tu.
Si tu també ho vols.
No es tracta de voler, Connie. Tu ja saps què vull.
Jo també m'he de divorciar de la Bertha.
Què us va passar?
Jo vaig marxar a la guerra, ella va estar amb altres,
i ara no vol divorciar-se.
- I l'home amb qui està? - En Ned?
És un nen gran.
S'aprofita d'ell.
S'emborratxen i ella l'envia aquí perquè li doni la pensió.
Au, no renyim.
Ho sento.
Per què no marxem sense més?
A Austràlia.
O un altre lloc.
On sigui.
- Els tres? - La nostra família.
No ens jutjaria ningú.
Em sembla molt cruel portar una criatura a aquest món.
- No és veritat. - Sí.
- No. - A aquest món en concret.
Estic molt content.
I content que estiguis contenta.
Però quan penso en el que s'ha fet la gent,
en el que els líders han fet als que anomenen companys…
Els han arrabassat la humanitat.
Els han fet cadàvers. I només pensen en diners.
Viuen pels diners.
No tots tenim la llibertat de viure la vida que volem.
No tots podem…
Connie.
Què fas?
Vinga!
On és? Ja fa hores que ha marxat.
Segur que és per la pluja.
Deu ser a la cabana.
- Que en Warren i en Betts la busquin. - No. Això només farà que la gent parli.
Aniré a la cabana i miraré si és allà.
- I em deixa sol? - No s'hi amoïni.
Tornarem en un tres i no res.
- Ei. - Ei.
- Ei, gos. - Ei, gos.
Marxo a Venècia dijous.
Aniré a veure't la nit d'abans.
Milady?
Milady, és aquí.
Sir Clifford m'ha enviat a buscar-la per si li havia passat alguna cosa.
No. Estava a la cabana per la pluja.
Senyora Bolton.
Milady ja no necessita que l'acompanyi més.
Que tingui bon dia. Bon dia, milady.
No soc una nena. Em sembla terrible que em segueixin.
Milady, no digui això.
Sir Clifford estava segur que l'havia matat un llamp.
No és culpa seva. No té sentit que en Clifford pateixi.
Bé, anem cap a casa.
Jo m'ocupo de tot.
- No cal que enviïs servents a buscar-me. - Per Déu. On eres?
Has estat hores fora, i amb aquesta tempesta.
- Es pot saber què estaves fent? - I si no t'ho dic?
Estava a la cabana.
- Però mira com tens el cabell. - M'he quedat sota la pluja, nua.
Ets boja?
Imagina't si en Mellors t'hagués vist sense res.
Sí, imaginem-nos-ho.
Tens raó, Clifford. He d'anar a posar-me decent.
Connie!
La meva germana.
Hilda.
- Que bé veure't. - Ja feia molt de temps.
Que bé veure't.
Saps que he conegut algú, oi?
Ho he intuït per les cartes, sí.
Vaig intentar fer veure que no era res. I allunyar-me, de debò.
Però no puc.
És…
L'estimo de debò.
- Ostres. - I… Ja…
I li vaig prometre que dormiria amb ell avui.
Em diràs qui és?
L'Oliver Mellors.
El guardabosc.
No, Hilda. És un amor.
De debò. M'entén perfectament i és tendre.
No és com la resta, ja ho veuràs.
Esperava que trobessis algú.
- Però un criat d'en Clifford? - No penso deixar-lo!
Escolta't. És com amb el noi alemany.
- No! No és així! - Sí que ho és!
Confons sexe amb amor i penses que durarà només perquè és el que vols.
Si us plau, vine a Venècia i aprofita per pensar bé què vols.
Sé què vull!
- De debò? - Sí!
I dormiré amb ell avui. Si no, no vaig a Venècia.
Creia que precisament tu ho entendries!
Adeu.
- Adeu. - Esperaré les teves cartes.
Passi-ho bé i quan torni ens ho conta tot.
I tant. Cuidi's.
Oliver.
La meva germana, la Hilda.
- Hola. - Hilda, l'Oliver Mellors.
- Hola. - Molt de gust.
Segui.
Hilda.
Què vols que digui?
El que pensa.
D'acord.
Tenir encontres amorosos aquí és una cosa,
però què passarà quan se sàpiga?
Quan les seves amigues canviïn de vorera
- per no creuar-se-la. - Prou.
M'ha calat, oi?
Com és que ho ha fet tan ràpid? He dit alguna cosa?
Senyor Mellors.
Com pensa mantenir-la quan perdi la seva feina?
De debò creu que la pot fer feliç?
Li pregunta a la persona equivocada.
Jo només sé que ella em fa molt feliç.
- Almenys ha pensat en la seva felicitat. - Hilda, prou.
Crec que vostè sap millor que ella
com de malament podria acabar això.
Pensi quant li importa.
Et vinc a buscar al matí, Connie. Aviat.
No em facis esperar.
- Sr. Mellors. - Hilda.
Em sap molt de greu. No l'hauria d'haver portat.
Que no t'inquieti, si us plau.
Només vol protegir-me.
Té raó.
No hem pensat més enllà de demà.
Sir Clifford no es divorciarà fàcilment. Voldrà quedar-se la criatura.
No havia de pensar en res d'això abans que apareguessis tu.
Anem a dalt.
Sí, molt bé.
Sí.
Què collons fas, Ned?
Tranquil, Mellors, no vull gresca. Vinc per la Bertha.
Ara és problema teu.
No meu.
Ella no ho veu així.
És la teva dona, i té dret a la meitat de la pensió.
I jo tinc dret a divorciar-me i no puc, saps?
Toca el dos, hòstia.
D'acord. Ja me'n vaig.
Me'n vaig.
Ha marxat?
A no ser que el cavall hagi parat.
Queda't allà fins estar-ne segurs.
Però què fa?
Vinga.
Connie.
Per l'amor de Déu, Connie.
Demà anem a Venècia. Has de fer aquesta cara de tristor?
Crec que estic embarassada.
Ja.
Suposo que no és d'en Clifford.
No.
Tot i que em va dir que no li importaria que tingués una criatura amb un altre.
De debò?
- No sé si puc més. - Tranquil·la.
Poder què?
Què passa?
Estic enamorada.
I no és d'en Clifford.
Tens un amant.
Doncs molt bé.
El conec?
No.
Però em vull divorciar d'en Clifford.
Pels teus sentiments per l'altre.
Bé, si vols la meva opinió,
ho lamento, però si ho deixes tot, tens molt poc a guanyar.
Els sentiments van i venen.
Avui pots estimar un i demà, un altre, però el món segueix girant.
I Wragby seguirà allà.
Gaudeix.
Però no abandonis Wragby.
I Wragby no t'abandonarà.
Anem a Venècia, d'acord?
AQUEST LLIBRE PERTANY A CONSTANCE REID
Ha tornat a casa creient-se més que la resta.
Ha fet creure tothom que la Bertha és la causa de tots els seus mals.
I ara no l'ajuda.
- Quin desgraciat. - Sí.
Doncs la Bertha ha anat a casa seva per arreglar les coses.
Normal.
I s'ha trobat roba de nit de seda al foc.
Ja sabem perquè és tan callat. Té una dona amagada allà.
Lady Chatterley li deixa un llibre al guardabosc
i se l'acusa de… És indignant.
I tant. Jo no penso parlar del tema.
Però se sap arreu. A la gent li agrada molt parlar.
Ningú vol tenir aquesta conversa, però l'havíem de tenir.
Òbviament, no té cap sentit.
Però el seu guardabosc està sent objecte de rumors.
Com abans l'acomiadi, millor.
Li ho agraeixo, Linley. Tindré en compte la seva preocupació.
Hola.
Necessito un número de Londres.
De Lady Chatterley.
- Ei, Sra. Bolton. - Bon dia.
- Diuen que sir Clifford em vol veure. - Sí. Està a l'estudi.
D'acord.
Senyor Mellors.
He trucat a milady i torna.
- Quan? - Aquesta tarda.
El més aviat que pugui.
Ha dit que quedin a la cabana per veure què fan.
Ve…
Venen dies grisos, senyora Bolton.
És millor evitar-los.
Endavant.
És servent meu.
Viu a la meva terra per decisió meva.
I ara les seves indiscrecions són objecte de rumors.
- Hauria de tapar la boca a la gent que… - Sap que s'ha difamat Lady Chatterley?
Sembla ser que s'ha trobat un llibre seu a casa seva.
Tinc un calendari de la reina Maria.
Suposo que també és amant meva.
No m'agrada el seu sarcasme, Mellors.
Té el dia d'avui.
A partir de demà no torni a trepitjar les meves terres.
- Està clar? - Perfectament.
Aniré a fer la maleta.
Senyora Flint, escolti.
- He d'adormir la Josephine. - Sé el que s'ha dit.
Si us plau, no puc. Li arrendem la granja a sir Clifford.
I ho seguiran fent.
El va conèixer aquí, oi? El dia de la llet.
- Creia que venia per nosaltres. - I així és.
I el cotxe entre els arbres?
- Va ser només un cop. - No ho vull saber.
Adeu, Lady Chatterley.
Què fas?
On vas?
Oliver.
S'ha descobert el pastís, Connie.
Tothom en parla.
M'ha acomiadat.
No et poden veure aquí, Connie. Has de marxar a Venècia.
- Podríem marxar junts. Ara. - Mira'm.
No tinc res a oferir: ni treball ni casa.
Ni un pla de vida. No res.
No diguis això.
Ho ets tot per mi.
Mellors!
Has de marxar!
Mira'm.
Promet-me que compartirem la vida.
- Sí. - Promet-m'ho.
Sí, amor meu.
Quan puguem.
Mellors!
Ei, puc agafar la jaqueta o…?
Et trobaré.
Siguis on siguis, et trobaré.
- Milady, no hauria de ser aquí. - No, Sra. Bolton.
Connie.
Llavors és cert.
Per què ho has fet?
- Va ser idea teva. - Idea meva? No.
Sabies perfectament què podia passar.
Amb l'home adequat. Vaig dir que amb l'home adequat!
L'Oliver Mellors és la millor persona que he conegut mai.
Vaig ser molt clar, Connie.
- Ho vam parlar. - Estic embarassada d'ell.
Que estàs…?
N'estàs segura?
Però tothom ho sap.
No esperaràs que digui que la criatura és meva.
No, no…
No ho espero.
Vull el divorci, Clifford.
Et deixo.
No, no pots.
Mira, em sap molt de greu com ha acabat tot això,
però ambdós sabem que aquest matrimoni fa molt de temps que no és feliç.
No. No per mi.
Ja.
Perquè les regles les posaves tu.
I he intentat obeir-les.
He intentat recolzar-te de totes les maneres possibles.
Però no m'has donat res a canvi.
Ni una mísera mostra d'afecte.
I el pitjor és que m'has fet sentir malament per voler aquestes mostres.
- Sempre he estat pendent de tu, Connie. - Sí, ho has estat.
Com estaves pendent dels llibres o de la ràdio.
Però no com jo necessitava.
T'estimo, Connie.
T'he estimat de l'única manera que sé.
T'he donat tot el que he sabut donar.
No és suficient.
Parlem-ne, Con.
Ajuda'm a entendre-ho.
Digues-me com et demostro el que sento.
Deixant-me anar.
Si us plau.
Deixa'm anar.
Marxa.
Però sàpigues…
que no et concediré el divorci mai.
Perquè m'has traït.
Perquè has fet que la meva vida a Wragby sigui la riota de tothom.
No penso tornar-te a donar res més.
Crec que igualment no ho anaves a fer.
Milady.
No era la meva intenció, però em preocupava.
Estic bé.
Escolti.
- No sap on ha anat en Mellors? - No.
Li pot demanar als seus coneguts que la informin si en saben res?
Què dic si em pregunten la raó?
Que l'estimo.
- Digui això. - Sí, milady.
Milady.
Espero que trobi el seu senyor.
Gràcies, senyora Bolton.
Jo també.
Llavors és cert?
Milady ha deixat sir Clifford?
Milady m'ha demanat
que m'informeu si sabeu res del senyor Mellors.
"Que l'estimo", va dir.
Ho ha deixat tot per ell.
El títol, les riqueses, la seva posició…
I ara l'ha perdut.
No vull sentir cap paraula dolenta d'ells.
És una història d'amor.
- Aquest lloc ha perdut l'encant, no? - Com?
Tornem a Londres.
D'acord.
Soc Connie Reid. Crec que no ens coneixem.
Que tinguin bona tarda.
Quants cops has llegit aquesta pàgina?
Què passa?
Bé…
Resulta que t'ha trobat.
- Mare meva. - Sí.
Suposo que vols el meu cotxe.
Et sorprendrà saber que la notícia de la teva partida de Wragby
ha arribat fins al poble petit d'Escòcia on visc.
Un home que va venir a treballar a les mines va contar la història.
Al pub va contar que una senyora s'havia enamorat d'un servent
i que li era igual que se sabés perquè l'estimava.
No es van dir noms, òbviament.
Jo només era "el guardabosc".
I tu "la senyora enamorada".
Perdoni, busco l'Oliver Mellors.
El coneix?
Sí.
Viu allà al final.
Gràcies. Moltes gràcies.
La història pintava bé i em vaig preguntar
si hi havia més coses per saber.
Un company de l'exèrcit em va aconseguir treball en una granja.
Trenta xílings la setmana i una casa al final d'una carretera.
Havia de tenir un pla abans d'incloure't a tu i a la criatura a la meva vida.
No he trobat res d'extraordinari, aquí, a la granja.
Però és una llar.
No em puc ni imaginar pel que has passat ni a tot el que has renunciat.
I encara renunciaries a més coses per venir a viure amb mi, però…
Oliver!
Però el que tenim, tu i jo,
no s'assembla a res que conegui.
Hi ha una flama que sempre està encesa.
I crec que mantenir viva una flama així
és un molt bon pla per qualsevol vida.
BASADA EN LA NOVEL·LA DE D. H. LAWRENCE
Subtítols: Teresa Pitarch Porcar