Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[Connie] Já, Constance Reidová, si beru tebe, Clifforde Chatterley,
za svého zákonitého manžela,
abych tě od dnešního dne milovala,
v dobrém i ve zlém,
v bohatství i chudobě,
v nemoci i ve zdraví.
MILENEC LADY CHATTERLEYOVÉ
- [Conniin smích] - [Hilda] Jaké to je?
- Já nevím. Zeptej se mě zítra. - [smích]
- [Hilda] Musíš něco sníst. Ano. - Musím si sundat šaty.
Uh. [smíšek]
Mmm.
Jak vypadám?
No, obávám se, že Clifford na hostině moc dlouho nezůstane.
- Bude se to líbit jeho matce? - [Hilda] Uh…
Nejsem si jistá, jestli se to líbí mně.
A teď se bavíme o šatech, Hildo, nebo o svatbě?
Ráno se vrací na frontu.
Co když to odložíme a jemu se pak stane něco strašného?
- Nemohla ses s ním prostě jen vyspat? - Hildo! Mluv vážně.
Mluvím! Není to takový závazek a Clifford stejně nic jiného nechce.
Clifford takový není.
Znáš ho, ne? Je hodný a pozorný.
Nic mi s ním nehrozí.
Jeho rodina je víc na tradice než naše, ale…
přijde mi, že on sám má dost pokrokové názory.
- [Hilda] Vážně? - Ano.
- [Hilda] Hm… - [smíšek]
- [Hilda] A ví o tvém mladíkovi z Německa? - Ano.
A říkal, že je mu to jedno.
Navíc to bylo před válkou, to se nepočítá.
[Hilda] Mně to vysvětlovat nemusíš. Taky vzpomínám na svého Němce.
No, ten můj už je mrtvý.
- [povzdech] - Přesně o to mi jde.
O co?
Nechci, abys byla zase smutná.
Ty otevíráš své…
srdce moc snadno.
[smích]
Hildo!
- Clifforde! - Hm, dorazily posily.
Čteš mi myšlenky.
[smích] Málem jsem ti to cestou nahoru vypil.
- [Clifford] Na zdraví. - Na zdraví.
- Co teď?
[Clifford] Naši hosté se ptají po nevěstě.
Ukážeme se jim spolu?
[Clifford] Jistě.
Vypadáš božsky.
Díky.
[nezřetelný hovor hostů, hudba]
[hovor hostů]
Připíjím na Clifforda a Connie,
naši novou naději na dědice Wragby.
[hromadně] Na Clifforda a Connie.
[cinkání]
- Otče, víš, že jen proto jsem se neženil. - Má snad baronet jiný důvod ke svatbě?
[smích]
Oženil jsem se, protože jsem našel Connie.
Já tebe.
[potlesk a jásot]
Rádi bychom poděkovali všem,
kdo nám věnovali své příděly másla a cukru na oslavu.
Na příštího dědice Chatterleyho.
- [hromadně] Na Chatterleyho! - [cinkání]
[potlesk a jásot]
- [veselá, klavírní hudba] - [hovor hostů]
Tanec jim velmi jde.
[smích]
Bože.
- „Má snad baronet jiný důvod k svatbě?“ - [smíšek]
Neskutečný. [úsměšek]
Chceš děti, Clifforde?
Jo, jednou.
Ale kvůli nám, ne kvůli otci.
Pokud chceš ty.
Asi ano.
V pořádku?
Ano, jistě, pardon. [povzdech]
Když já…
Pořád musím myslet na návrat na frontu.
- Vím, že budu v pořádku. - Samozřejmě.
- Nemusíme nic dělat. - Ne, já chci.
[Conniin smíšek]
[něžná klavírní hudba]
Nechceš, abych s tebou jela na nádraží?
[Clifford] Díky.
Ale nechci z toho dělat vědu, dobře?
Miluju tě, Con.
Ahoj.
Těším se na tvé dopisy.
Budu psát každý den.
[letadla nad hlavou]
[výbuchy, palba]
[křik]
[Connie] Nejdražší Hildo,
věděla jsem, že válka nás všechny změní.
Jen jsem netušila, jak moc.
Připadá mi, že skončila už dávno,
a ne před půl rokem.
Už jsme se přesunuli z Londýna
a dorazili do Wragby.
Cliffordova rodinného sídla.
Až se usadíme, začnu ti psát častěji.
Tvá milující sestra, Connie.
Děkuji.
[Warrenová] Vítejte doma, pane Clifforde, modlili jsme se za vás.
[Clifford] Ach, díky, paní Warrenová.
- [Warren] Prosím pane. - A je to, díky.
[povzdech]
[výdech]
Díky, už to zvládnu sám.
Pane a paní Warrenovi, tohle je má žena,
nová lady Chatterleyová.
Moc mě těší, milostpaní.
[Clifford] Čeká nás spousta práce.
Najměte co nejvíc zaměstnanců.
Dům už zažil lepší časy.
[Connie] Však mu vrátíme život.
Mysleli jsme si, že byste mohli mít ložnici v pracovně vašeho otce,
abyste nemusel nahoru po schodech.
[smíšek] Díky, paní Warrenová.
Ne.
Ne, dáme zavazadla sem.
Ložnice bude místo knihovny.
- Krása. - [Cliffordův smíšek]
Lepší inspiraci spisovatel nenajde, než když spí mezi knihami.
[smíšek]
Tady našli otce.
Prý mu vypovědělo srdce.
Myslím, že zemřel potupou.
Clifforde,
už je po všem.
A musíme s tím nějak žít.
- [smíšek] Paní Warrenová? - Ano?
Roztáhněte závěsy, ať sem jde světlo.
[Warrenová] Jistě, milostpaní.
- Jdi si to tu prohlédnout. - Půjdu.
Můžeš používat soukromý pokoj nad knihovnou, kde jsou rodinné portréty.
Můžeš mít celé patro jen pro sebe.
[Conniin smích]
Vítej doma, Clifforde.
[otevření dveří]
V pořádku? Držím tě. Opři se o mě.
Celou svou váhou.
- Och! - Ach.
[výdechy, smích]
Už mi to začíná jít. [povzdech]
- Paráda. - Mmm.
[Cliffordův výdech] Víš…
přemýšlím, že bych rozvedl příběh, co jsem napsal v Cambridgi.
- Hm. - Udělal z něj román.
- Jo, báječný nápad. - Myslíš?
Mhm.
- Budeš má editorka? - [smíšek] Samozřejmě.
Korektorka, písařka. Donesu ti přihlášku.
Dám tě na první místo.
- V pořádku? - Ano.
Och, ta postel je měkčí, než jsem čekala.
[smích]
- První noc ve Wragby. - Vítej.
- Promiň. - Ah, to nic, vážně.
[Cliffordův povzdech]
[Connie] Co?
Promiň, nemůžu.
Už nic nezmůžu, promiň.
Moc mě to mrzí.
[Connie] To nic. Netrap se tím.
To bude dobrý?
Ano.
[Clifford šeptem] Miluju tě, Con.
Je to smůla, ale uvidíme.
Víš, budeme tu šťastní.
Ve Wragby.
Dobrý den, pane.
Jsem dosti silný dříč, co vás rozhodně nezklame.
[kašel]
Lily Wheedonová. Má máma pracovala pro pana Geoffreyho.
Vážně?
Oliver Mellors?
Vy jste pracoval pro otce před válkou?
Ano, pane.
- [Clifford] A taky jste poručík. - Byl jsem.
Myslíte si, že se jako hajný nebudete nudit?
Když jste velel v armádě?
Trocha klidu mi prospěje.
Viděl jsem, co dokáže s lidmi udělat válka.
Hm. To já také.
Tak to se tady vyznáte lépe než já.
[Lily] Och, to ne, milostpaní, nemohla jsem za ní, když pracovala.
Tak dobrá.
- Vítejte zpět, pane Mellorsi. - [Oliver] Pane.
V tom případě to tu budeme objevovat spolu.
- [Lilin vzdech] - Děkuji, Lily.
Mé jméno je Kelly Martinová.
- Děkuji. - [Kelly] Služebnu dělám už pět let.
[Connie] Drahá Hildo,
jsem bezcitná ostuda, že jsem nenapsala včas.
Na mou obranu, Wragby potřebuje obrovskou péči.
Už máme zaměstnance, kteří to tu jako zázrakem dali do pořádku.
Cliffordovi se vrátila síla.
Jsem pořád jediná, od koho si nechá pomáhat,
ale každý den toho zvládá sám víc a víc.
Píše.
Neustále.
Zlepšuje mu to náladu. Už skoro dokončil první román.
[Clifford] „Poprvé jsem paní Gertrudu poznal u večeře
pořádané lordem Witherbym.“
Whiterbym, W-I-T-H-E-R-B-Y.
„Je to muž, který…“
Tohle se mi povedlo.
- „Je to muž, který…“ - [Connie] Tady na venkově je klid.
Stýská se mi po našem životě v Londýně.
- A taky mi chybíš ty. - [nezřetelný mužský hovor]
[Connie] Ale musíme žít dál.
I když nám nebe spadlo na hlavu.
[hovor pokračuje]
[Connie] Měli jsme tu pár hostů.
Většinou Cliffordových svobodných přátel.
Není překvapením, že si většina z nich nenašla ženu, věř mi.
Čas od času nás také navštěvují spisovatelé,
od nichž si Clifford nechává radit.
Za to moji staří přátelé si zřejmě myslí, že neštěstí je nakažlivé.
Vím, že s Owenem od konce války cestujete po celém světě,
ale až se vrátíte domů, moc ráda bych tě viděla.
- Neruším? - [Clifford] Ne, vůbec.
Přemýšlela jsem, že bych jela na pár dní do Londýna.
- Navštívit Hildu. - [TV v pozadí]
Necháš mě tu samotného?
[smíšek] Máš dům plný služebnictva, Clifforde.
Nepotřebuju služebnictvo, ale tebe.
A co kdybys pozvala Hildu k nám?
Já ji pozvala. Musí zůstat v Londýně ještě několik týdnů.
Hm. Jsem rád, že aspoň může přijet.
[výdech]
Půjdu se projít.
[Clifford] Proč?
Můžeme poslat paní Warrenovou, jestli něco potřebuješ.
Nic nepotřebuju, Clifforde.
Jen se chci projít.
Tak dobře.
- Jak chceš. - [Connie] Bože.
[cvrlikání ptáků]
[hvízdání]
[štěknutí]
[hvízdnutí]
- Ahoj. - [zakňučení]
[štěkání]
[štěknutí]
[Oliver] Poběž.
Pašák. Pojď.
Šla jsem ještě dál a našla místo, kde lesem teče potok.
[vzdech] Asi vím, co myslíš. Já už se tam nepodívám.
Nějak to vymyslíme, jestli chceš jít.
Tak jo.
- Dobře. Ano. - Můžeme?
[smíšek]
Tak fajn.
[zaúpění] Dobrý.
- V pořádku? - Jo.
Hlavně mě neupusť.
Já tě neupustím.
Tak jen…
[vzdech]
A je to. To je dobrý. Já si tam vlezu.
Díky. Děkuju.
[těžké oddechování]
[výdech] Ach!
- Vidíš? Vůbec mě nepotřebuješ. - [úsměšek]
- [Clifford] Musíš mě za to nenávidět. - Ne.
[Clifford] Nedivil bych se.
Jsou dny, kdy si přeju, abych se nevrátil.
Clifforde.
Takhle nemluv.
Bez tebe bych byl ztracený, Con.
[Connie] Otevřu okno, ať sem jde čerstvý vzduch.
Je takové jasno!
Ve vzduchu není kouř.
Doly jsou prvního máje zavřené.
Měla bys jít do Tevershallu.
Na pouť. Můžeš jít.
Jen se vrať včas na svačinu.
- Ano, asi půjdu. - Hm.
[veselá instrumentální hudba]
[jásot a smích]
- Dobrý den. - [muž] Rád vás vidím, lady Chatterleyová.
Ráda vás vidím, lady Chatterleyová.
To je moc milé.
Děkuji.
[hudba a hovor pokračují]
[dětský hovor]
Veselý první máj, milostpaní.
Veselý první máj. Kdopak to je? Je nádherná.
- To je má Josephine. - Ahoj, Josephine.
Broučku, pozdravíš lady Chatterleyovou?
- Takhle působím na všechny nejspíš. - [smích]
Jmenuji se Flintová. Jsem učitelka v místní škole.
Já jsem Connie, moc mě těší.
Můj manžel si na vašem sídle pronajímá farmu Marehay.
Farmu Marehay?
- Vážně? - [muži] Bok po boku kráčíme.
Bok po boku kráčíme.
[nezřetelný povyk]
- Co to bylo? - [tlumené skandování]
[Flintová] Horníci, už zase protestují.
- Zase? - [dívka] Nech ho být!
To se… Stává se to často?
Budou z nějakého jiného dolu.
Přišli by o práci, kdyby pochodovali vlastní vesnicí.
Znamená to, že horníci z Tevershallu také protestují jinde?
To nevím.
Učím sice jejich děti,
ale manželky horníků mě mezi sebe neberou.
Tak to jsme dvě. [úsměšek]
- [žena] Dobrý den, lady Chatterleyová. - Dobrý den.
[Flintová] Co kdybyste někdy přišla na Marehay? Rádi vás uvidíme.
Proč ne.
Díky.
[povzdech]
[Connie] Kam jdeme?
Chtěla jsi, abych šel s tebou na procházku.
Chtěl bych ti něco ukázat.
[smíšek]
- Nemá být to křeslo na tohle dělané? - [smíšek]
Mellorsi, mohl byste nám pomoct to křeslo znovu rozjet?
Jistě.
[štěkání]
[Clifford] Um, Connie, znáš Mellorse, našeho nového hajného?
[štěknutí]
Necháš toho, Ťapko.
- Jen se chce kamarádit. - [smíšek]
Jedeme.
Chodíte do Wragby, pane Mellorsi?
Já tu vyrostl, milostpaní.
[heknutí]
Chcete pomoct?
Mellors to jistě zvládne roztlačit sám.
A je to.
[Cliffordův smích]
Ne, ne, ne.
[heknutí]
- Ach. - Ještě něco, pane?
Už nic, hezký den.
[Connie] To od vás bylo milé.
Snad nebyl moc těžký.
Ne, nebyl.
Hezký den, milostpaní.
[štěknutí]
[Cliffordovo zamlaskání]
Sem jsem chodíval jako malý kluk posedět.
Nejhezčí výhled v Midlands.
Chci ty lesy obnovit.
Když místa jako tohle nezachráníme, nezbyde v Anglii nic.
Naše živobytí tu skončí i přes všechno, co jsme ztratili.
Drásá mě, že zrovna pro tohle nemůžu mít syna.
Mrzí mě, že to nejde.
Bylo by lepší, kdybys ho měla s někým jiným.
[úsměšek]
To nemyslíš vážně.
- Proč ne? - Proč ne? Protože…
Protože jsme manželé.
Vzala jsem si tebe, Clifforde.
Jak tě něco takového napadlo?
Říkalas, jak moc si přeješ dítě.
Takhle bys ho mohla mít a vyplnit jím své dny.
Klidně bych mohl být pořád schopný ti ho dopřát.
Když ho vychováme ve Wragby, bude naše.
Myslíš to vážně?
No, samozřejmě bych nechtěl, aby ses mu zcela podvolila,
ale mechanický akt milování není nic proti společnému životu.
Když to vezmeš takhle,
měli bychom být schopní to vyřídit tak, jako když jdeš k zubaři.
Jako když jdu…
A bylo by ti jedno, s kým bych to dítě měla?
[Clifford] Jistě, já ti věřím. Nesmí se tě dotknout jen tak někdo.
Musel by být diskrétní. V sázce je naše jméno.
A budeš chtít vědět, kdo to byl?
[Clifford] Lepší nevědět.
Je pro tebe dědic tak důležitý?
[Clifford] Je důležitý pro místní lidi.
Můžeš to udělat pro ně a pro Chatterleyovy?
Souhlasíš se mnou, že?
[melancholická hudba]
- Jdu otevřít. - Dobře.
V Londýně všichni mluví o vaší knize. Je dobrá.
Vážně?
Chtěl jsem napsat něco výjimečného,
ne jen populárního, ale vskutku prvotřídního.
Celá pals collective je drží pohromadě,
aby měli všichni rovnocenné…
- Promiňte, omluvíte mě? Na vteřinku. - Já, no…
Jistě. Um…
[hovor hostů]
Myslíte, že už vyřešili všechny problémy světa?
Oni si to rozhodně myslí.
Škoda, že do rozednění všechna řešení zapomenou.
Jste spisovatel, měl byste si dělat poznámky.
Pochybuju, že by mě v tom kroužku chtěli.
Nebojte. Ani já do toho světa nezapadám.
- Ale vyrostla jste v něm, ne? - To sotva. Můj otec je umělec.
Vyrůstala jsem v nájemních vilách
a každé ráno mě budil smrad terpentýnu.
Vedli jste krásný, bohémský život.
Myslím, že se tu občas nemůžete cítit jako žena.
Ráno se vracím domů.
Doufám, že mě znovu pozve, abych vás navštívil.
To je naposled, co jsem pozval toho italského dramatika.
- Michaelise? - Hm.
Píše dobře a umí se oblékat.
Ale má chování dublinské pouliční krysy.
Třeba prostě jenom ví, že tu bude, dokud bude lidem užitečný.
Všichni víme, jak na tom jsme.
Měla by ses najíst. Ztrácíš se před očima.
- Necítím se dobře. - Hm?
- Hm. - Už od toho našeho rozhovoru.
Clifforde.
Ha, ha, jsem tady!
Mám v novinách fotku. [smíšek]
[odkašlání] Hmm.
„Chatterleyho novela vzbudila ohlas
pro svou humornou analýzu lidí a jejich motivů,
přestože jeho názor na společnost není mladý a hravý,
ale zastaralý a nemravně domýšlivý.“
- [Connie] Clifforde, nečti to. - „Úžasná ukázka prázdnoty.“
Je to jen jedna recenze.
Ale mluví pravdu.
A vidí mi až do žaludku.
Vše je prázdné.
Domov, láska, sex, manželství.
Přátelství, všechno.
- To nemyslíš vážně. - [Clifford] Asi myslím.
Celý smysl života je přijmout skutečnost,
že prázdný je celý život.
[Connie] Jdu se obléknout.
[zabouchnutí]
[poutavá, rázná hudba]
[záhadná hudba pokračuje]
- [otevření dveří] - [Hilda] Connie? Connie, to jsem já.
[výdech] Hildo, tys přijela!
- [Hilda] Co se děje? - Já…
- Copak? - [pláč]
Pověz mi to.
- Co to sakra děláš? - Hm?
Co je to?
Já jen chtěla… Chtěla jsem změnu.
[povzdech]
Jsi nemocná.
Nic mi není.
Nikdo se tu o tebe nestará?
Ne… stará.
Už mě nebaví, jak mě pozorují, Hildo.
Není před tím úniku.
Jsem tak unavená.
To nic.
[Connie] Díky.
[otevření dveří]
Connie není dobře, Clifforde.
Myslíš?
[Hilda] Je vyčerpaná. Koukni, jak je hubená.
Obávám se, že jí vůbec nesvědčí být polo-pannou.
Ale mně to křeslo taky nesvědčí, Hildo.
Co podle tebe máme dělat? Najdeme jí dalšího německého vojáka?
[Hilda] Potřebuje k doktorovi.
Máte tu nějakého místního?
Zařídím to.
Ne. Odvezu ji k někomu, komu věříme.
A mezitím si musíš najmout někoho, kdo se o tebe bude starat.
Nikoho nepotřebuju.
[Hilda] O tebe se nebojím, Clifforde.
Kdo myslíš, že se stará o ni, když ona se stará o tebe?
- Já to s Connie proberu. - Já už to s ní probrala.
Tuhle ženu hádám znáš.
Paní Boltonová. Starala se o tebe v dětství.
Connie už se o tebe starat nebude.
Jsem tak ráda, že jste přijela, vážně.
Musí to být pro pana Clifforda těžké, všechno co si vytrpěl, a pro vás taky.
Myslíte, že máte celý život před sebou a najednou je pryč.
Já měla svého Teda jen tři roky, než mi umřel v dole.
To jsem nevěděla. Promiňte.
To nic.
Jen se držte nařízení doktora a nechte péči o pana Clifforda na mně.
Oh, Clifforde, tohle je paní Boltonová. Starala se o tebe, když jsi byl malý. Má…
Já si paní Boltonovou pamatuju.
- Už jste spokojené? - Prozatím ano.
Já se vrátím do Londýna a Connie si dojde na dlouhou procházku.
[Clifford] Dobře. Šťastnou cestu.
Connie, zastavila by ses u hajného?
Zeptej se, jestli už bažanti začali nést.
Jistě.
[něžná hudba]
[šplouchání vody]
- [zaklepání] - [štěkot]
Lady Chatterleyová.
- Potřebuje pan Clifford pomoct? - Ne, poslal mě.
- Promiňte, nechtěla jsem vás rušit. - Ne.
[psí funění]
Chcete jít dál?
- Pardon, nečekal jsem společnost. - Ne, nic se neděje.
Jen jsem chtěla, um…
Pan Clifford se ptá, jestli už noví bažanti nesou.
No, ano. Milostpaní, ano.
Do pár týdnů budeme mít spoustu kuřat.
To je ale krásná chalupa. Žijete tu sám?
Docela sám, milostpaní.
Čtete Jamese Joyce?
[Oliver] Těžko se shání.
Čtete hodně?
[Oliver] Hodí se to k mé samotářské povaze.
I tak.
Musíte se tu dost nudit.
Ne, společnost mi dělá Ťapka.
[smíšek]
No…
Já, uh… Řeknu Cliffordovi
o těch bažantech.
A díky.
Vyprovodím vás.
Promiňte.
[Connie]Krásné květiny.
[Oliver] Pár si jich natrhejte.
- [Connie] Ne, to nemůžu. - Proč ne?
- [Conniin smíšek] - Jsou vaše.
- Určitě? - Jen si poslužte.
Tak hezký den.
- Paní Flintová. Nesu vám květiny. - [nádech]
Jsou nádherné! Vy jste tak milá.
- Maličkost. - Dojdu si pro vázu. Posaďte se.
Rostou na louce u chalupy hajného.
Jsou tam všude.
[kdákání slepic]
Tady, pro vás.
Ach.
Zajímavý chlapík, ten hajný.
Zpočátku působí nevrle, ale…
Starší učitelé vzpomínají, jak byl Oliver Mellors jako dítě chytrý.
Není divu, že se domů vrátil jako poručík.
Ale teď žije tam dole. A sám.
[Flintová] Už byl ženatý.
No, ale…
jeho žena Berta to celou dobu, co byl pryč, táhla s jiným mužem.
Bylo to hrozné. Všichni to věděli.
Takže se rozvedli?
Ne úplně. Aspoň myslím.
Ale Berta Couttsová nikdy nedělala věci správně.
Žije s jiným mužem u Stacks Gate.
Ned, se myslím jmenuje.
Hádám, že pan Mellors by byl rád, kdyby o nich už nikdy neslyšel.
To je Wendy.
Ahoj, Wendy.
Je nádherná.
[bubnování deště]
[hřmění]
[vzdech]
[přerývaný dech]
[zasténání]
[Boltonová] V dolech došlo k výbuchu.
A Tedovi bylo pouhých 28.
Společnost tvrdí, že si za to mohl sám,
utíkal, místo aby si lehnul dolů.
I jako kompenzaci poslali jen 300 liber.
To jim nikdy nezapomenu,
že nazvali Teda zbabělcem.
On zbabělec nebyl, paní Boltonová.
Jen se snažil přežít.
Měla byste to nechat na Lily.
- Jste ošetřovatelka, ne služebná. - Mně to nevadí.
Prací si zabavím hlavu.
- [smíšek] - [zazvonění]
[Boltonová] Ah, už zvoní. Musím jít.
[tlučení v dáli]
[tlučení]
Říkala jsem si, co je to za rány.
[psí funění]
[Oliver] Stloukám kurníky pro kuřata.
- Ah. - [tlučení]
Nemáte tu někde židli?
[zadunění kladiva]
Pojďte dál.
Díky.
Zapálím vám oheň, milostpaní.
- Ne, není třeba. - Ano, udělám to.
Trochu se zahřejete.
- Dobře? - Děkuji.
[tlučení pokračuje]
[tichá, něžná hudba]
[tlučení]
Nevěděla jsem, že tu ta bouda je.
[Oliver] To skoro nikdo.
Proto ji mám tak rád.
Zamykáte ji, když tu nejste?
Občas, milostpaní.
Dáte mi klíč?
Chcete klíč?
Mm.
Ráda bych si sem chodila občas sednout.
Nevím, jestli mám ještě jeden.
No, tak já si to zařídím.
To byla procházka.
Pardon, jdu pozdě?
Mohls požádat o čaj paní Boltonovou.
Neumím si představit, jak ho servíruje.
Hm. O čaji se ve svatebním slibu nic neříkalo.
Nevíš, kde je druhý klíč k boudě, kde chováme bažanty?
Uh, možná bude ve studovně, proč?
[Connie] Moc se mi líbila. Chci si tam chodit číst.
Čteš knížky od toho zvrhlého Ira?
Jamese Joyce?
Jeho další dílo prý zakážou kvůli nemravnostem.
Hmm. Taková škoda. Těšila jsem se, že si ji přečtu.
Mmm.
- Byl u boudy Mellors? - [Connie] Mhm.
- Ale moc nadšený ze mě nebyl. - Proč, řekl něco?
Nic. Ale poznám to.
Nelíbí se mu, že si tu dělám, co chci.
Ach, to se stává, když se poručík rozhodne vrátit k práci hajného.
Dají chlapovi jako on hodnost a pocit důležitosti a pak mu to vezmou.
[hra na kytaru]
[Connie] Drahá Hildo,
doufám, že v Londýně celý týden neprší.
Jako tady.
Doteď jsem mohla chodit prozkoumávat panství dle libosti,
ale poslední týden trávím zavřená v domě
a toužím se dostat ven.
Píšu ti ze své malé boudy, co jsem našla.
Je to tajné místo, kde se schovávám před světem.
Chodí sem jen jeden člověk.
Nebojte už odcházím. Schovala jsem se před deštěm.
Tady.
Nechám ho tu, dokud neseženu další.
Panečku, ty asi budeš pán panství.
Tak, není to těžká hra.
Začněte s balíčkem 32 karet od sedmičky po eso.
[švitoření]
[Boltonová] …umřel loni po pádu,
bylo mu 83 let a byl stále svěží…
- Začala se líhnout kuřata. - [Clifford] Ah, dobře.
Chytil jsem Madrid. Poslouchej.
Ah, co říkají?
- Vítáme posluchače u přijímače. - [Clifford] Sakra.
Ztratil jsem signál.
Do háje!
Všichni mladí odchází.
Říká se totiž, že uhlí pomalu dochází.
Nebude dlouho trvat a bude po městě.
- Po městě? Vážně se to povídá? - Mhm.
Paní Boltonová, došla byste do dolu?
- Pozvěte pana Linleyho na večeři. - Jistě, pane. Dojdu tam.
[Connie] Kéž bych mohla být s tebou v Benátkách.
Ale Clifford tvrdí, že by to tu beze mě nezvládl.
Aspoň zatím ne.
Ale na příští dovolenou pojedu, slibuju.
[štěkot]
[Connie] S láskou, tvá sestra Connie.
[Linley] To by jim rozhodně mělo zajistit obchody i do budoucna.
- Můžeme klidně i modernizovat, proč ne? - Clifforde, co tvé psaní?
Literární svět mě nepotřebuje, Con.
Důl je potápějící se loď a ta potřebuje kapitána.
Nemají už takhle horníci hrozný život?
A není lepší je nechat jít dál?
Kam? [posměšek]
Žebrat? Typická ženská.
Řekl typický muž.
[Clifford] Pane Linley, kolik by zhruba stálo
vybudovat chemickou továrnu?
[Linley] Do začátku bych řekl tak 500 až 700 liber.
Jsou v tom zahrnuté nečekané výdaje, ale…
[výdech]
[dramatická hudba]
Jdu se podívat na kuřata.
Kolik jich už máme?
- [Oliver] Osmnáct. - Osmnáct?
- Páni. - [švitoření kuřat]
Můžu je pohladit?
Jen do toho.
[Connie] Co když mě klovnou?
Taky je klovněte.
Oh.
- [švitoření] - [Coniino vypísknutí]
Musíte…
[Connie] Ah…
[Oliver] Ach.
[Oliver] Takhle. Opatrně.
[Connie] Klepe se.
Vy se klepete ještě víc.
[chvění]
Přesně tak.
[rozechvělý dech]
[vzlyk]
- [zapištění kuřete] - [prudký nádech]
[tichý pláč]
- Milostpaní. - [vzlyky]
[Oliver] Pojďte.
Měla byste si na chvíli sednout.
- Omlouvám se. - To nic.
[Connie] Pardon.
[pláč]
Tak takové to je?
Neplačte.
Pojďte blíž k ohni.
[roztřesený dech]
Potřebuju víc dřeva.
[Connie] Dobře. Prosím nechoďte.
[vzdech]
[hluboké dýchání]
[zasténání]
[sténání obou]
[sténání pokračuje]
[přerývaný dech]
[sténání graduje]
[hluboké oddechování]
[něžná hudba]
[otevření dveří]
Doprovodím vás.
Jste v pořádku, milostpaní?
Mhm.
A vy?
Mhm.
Asi bych měla jít sama.
Tak sbohem.
Sbohem, milostpaní.
[zařinčení kliky]
[dramatická hudba]
Tady jste, milostpaní, bála jsem se, že jste se ztratila.
Ne, jsem v pořádku.
Proč jste zamkla? Šla jsem se podívat na kuřata.
Omlouvám se.
Je Clifford naštvaný? Nerozloučila jsem se s hosty.
Vůbec nic neříkal, pořád je s panem Linleym.
Ah, ani si nevšimnul, že jsem pryč?
Milostpaní, vždyť pana Clifforda znáte.
Dobrou noc.
Myslím, že tahle varianta by nevyšla.
- [Clifford] Ne, ne, jistě, je to… - Je to trochu komplikované.
- Dobrou noc, Con - [Connie] Dobrou.
- Takže tohle změníme. - [zabouchnutí]
[výdech]
[melancholická hudba]
[zurčení vody]
[cvrlikání ptáků]
Čekám tu na vás.
Nezačnou mít lidi podezření, když sem budete chodit?
Představte si, jak se ponížíte.
Vy s hajným vašeho manžela.
Máte strach?
To teda sakra mám.
Mám strach, jo.
Ne, co si o ně lidi řeknou, milostpaní.
Ale kdybyste někdy litovala toho, co jsme tady…
Musíme…
[tiché sténání]
[Oliver] Co děláte?
[vzdechy]
[zasténání]
[Connie] Nesmím zůstat dlouho.
[hluboký dech]
[Oliver] Dívej se na mě.
[hluboký dech]
[sténání]
[rychlé oddechování]
[hluboký výdech]
[zasténání]
[sténání]
Dost, přestaň.
Jsem tu moc dlouho.
Musím jít.
Pořád máš pocit, že se neznáme?
Prosím?
Máš pocit, že se neznáme?
Takhle se s nikým jiným neznám.
[smích]
Přijď zítra do chalupy.
Když to půjde.
Dobrou noc.
[Oliver] Dobrou noc, milostpaní.
- Olivere? - Ano?
A kdybychom vyráběli palivo tady, bylo by to…
Connie?
Connie? [úsměšek]
- Jsi v pořádku? - Mhm.
- Není ti zas špatně? - Ne, vůbec, pardon.
Promiň, co jsi říkal?
[Clifford] Vím, že nemluvím o ničem jiném než o dolech.
Ale Tevershall patří mně.
A jednou bude patřit dědici.
A důl potřebuje pomoc.
Musíme ho modernizovat.
- Ty a já. - [povzdech]
[Connie] Má drahá sestro,
hodně jsem přemýšlela nad tím, cos řekla na svatbě,
že své srdce dávám moc snadno.
To možná platilo před válkou.
Ale obávám se, že teď už to tak není.
Poslední dobou jsem začala své srdce znovu otvírat.
Přes všechna varování.
[Oliver] Dobře.
[Connie] A ujišťuji tě,
že to nebylo vůbec lehké.
[Oliver] Dobře.
- Lady Chatterleyová. Vaše kniha. - [prudký nádech]
[Connie] Oh, máte pravdu, díky.
♪ Takhle jezdí páni. ♪
Klapity, klapity, klap.
[smíšek] Klapity, klapity, klap.
Je úžasná.
Nenechte se ošálit, kolikrát už jsme kvůli ní v noci nespali.
Ale stojí to za to.
Jsme moc rádi, že tě máme, viď, Josephine?
Že jo?
S Cliffordem jsme řešili, že bychom chtěli dítě.
Vážně?
Jen proto, že nemůže používat nohy,
neznamená, že nemůžeme mít děti.
To je úžasné, že?
Josephine by kamaráda přivítala.
[Connie] Že jo? [pousmání]
Každému bych doporučila mít děti.
Lhala jsem vám, je dokonalá.
[smích]
- Co tu dělá hajný? - Chodí každý den pro čerstvé mléko.
- Dobrý den, pane Mellorsi. - Paní Flintová.
Lady Chatterleyová.
- [Flintová] Pohlídala byste ji? - Jistě.
Josephine, ahoj.
[smíšek]
Ahoj, ty fešando.
Říkalas, že přijdeš do chalupy.
Že se pokusím.
Tak přijdeš pak?
[Oliver] Co to je?
Co to je?
- Tak prosím. - Výborně, díky moc.
- Měla bych jít. - Och, dobře.
Ráda jsem tě viděla, Josephine. Už půjdu.
- [Oliver] Mám vás doprovodit? - Ne. Ne, to není nutné.
- Ráda jsem vás viděla. - Přijďte zas.
Přijdu!
[Flintová] Jo? Chceš najíst?
Moc děkuji. Měj se. Ahoj!
Řekni pápá. Řekni pápá. Pápá.
No ano, ty moje maličká.
[Oliver] Počkej!
Proč se mi vyhýbáš?
Jak to myslíš?
[Oliver] Cože?
[hlasitě] Jak to myslíš?
Nepřišlas do chalupy a…
pak ses ode mě ještě odtáhla.
Paní Flintová tě mohla vidět, zbláznil ses?
Tak přijď do chalupy.
Ne.
Než bychom tam došli, bylo by pozdě.
Tak pojď sem.
No tak.
[Connie] Co? Tady?
[Oliver] Ano, milostpaní.
Přímo tady.
- Neříkej mi tak. - Nechceš být lady?
Ne s tebou.
Chtěla bys ode mě hrubší zacházení?
Mhm.
[dramatická hudba]
Sundej si to.
[smíšek]
[výdech]
Rozepni mi kalhoty.
[Oliver] Bože. Jo.
[hluboké dýchání]
- Lehni si. - Hmm?
Lehni si.
Ne.
Ne, neotáčej se, dívej se na mě.
Chci, abys mě ošukal.
Chceš, abych tě ošukal?
Jo.
[sténání]
[Oliver] Ano. Jo. Jo.
- Jo. Ach. - [zasténání]
[Oliver] Přesně tak.
[sténání se stupňuje]
[hluboké dýchání]
[povzdech]
Teď jsme byli oba najednou.
Bylo to dobré.
Jsou lidi, který to za celý život nikdy nezažijou.
- Vážně? - Hm.
Tady to máš. Tak dobře. Jak si to…
[Oliverův smích]
[smíšek]
[hromadný smích]
Musíš mi pomoct, Connie. Pojď sem.
[Conniin smích]
[klavírní hudba]
Víš, co v sobě máš?
Něhu.
[smích]
Neřekla jsem, že jsi byl slušný.
Gentlemanů už mám dost.
- To je jiná sorta. - Jak to myslíš?
Mrtví.
Musíš v sobě zapudit veškerý city.
Když posíláš lidi do dolů, nebo…
do továren.
Nebo do bitvy.
Nebo musíš žít s tím, cos udělal.
Muže jako ty jsem ještě nepotkala.
Taky nejsi jako každá žena.
Jak to?
Jsi nádherná.
Až doteď… jsem netušila, jak moc jsem osamělá.
Díky.
Měla bys jít.
[přerývaný dech]
[klidná hudba]
[Boltonová] Tak, to jsem já.
[Clifford] Piková desítka.
- Já jsem tady… s králem. - No.
- [Connie] Já, Connie… - [Oliver] Já, Oliver…
- …beru si tebe, Olivere… - …beru si tebe, Connie…
- [Oliver] …v síle… - [Connie] …a ve svobodě…
[oba] …a v extázi.
[smích]
[radostná hudba]
[smích]
[vypísknutí]
- [smích] - [štěknutí]
- Ah! - [Oliver] Jaká je tu hloubka?
Ach!
Prosím!
- „Proč se ti líbím?“ - Mhm.
„Ovoce zčernalo.“
[smích]
[hudba utichá]
[výdech]
[povzdech]
[bubnování deště, hřmění]
- [prudký nádech] - Milostpaní, omlouvám se, že vás ruším.
- Viděla jsem světlo a myslela jsem… - Ne, to nic, vážně.
Ach. Posaďte se.
Budu ráda za společnost.
Vážně.
Proč ještě nespíte?
[povzdech] Pan Clifford nemůže spát
a mně to nedá ho nezkontrolovat.
- [Connie] Hmm. - S manželem jsem to měla stejně.
Když chytil chřipku, strachovala jsem se o něj celou noc.
[Connie] Ted?
Musí vám chybět.
[Boltonová] Už je to 25 let, ale…
Víte, pořád se ještě občas v noci probudím
a divím se, že tam neleží se mnou.
[smíšek]
[Connie] Hmm. Chybí vám jeho dotek?
Ano.
Je to úžasné,
že se vám někdo dostane tak pod kůži.
[Boltonová] Mm, to ano.
Ale můžete zahořknout.
Nebýt té jámy, Ted by tu pořád byl.
Nenáviděl to tam.
Nenáviděl, ale co mohl dělat? Byl v pasti.
To je asi každý, svým způsobem.
- Nikdy jste se nechtěla znovu vdát? - [smích] Bože.
[Connie] Byl někdo?
Byl.
Ale když máte muže, víte, že spolu zestárnete.
A co lepšího může být?
Děti, samozřejmě…
- Um, pardon, to bylo netaktní. - Ne.
To nic, v pořádku.
Vlastně…
víc než v pořádku.
V tomhle ohledu možná máme naději.
- Vy a pan Clifford? - Mhm.
Doktor říkal, že se zotavuje.
Tak kdo ví.
Možná ještě budu mít dítě.
[smíšek]
Budu doufat, ať to tak je.
Nechcete přinést deku?
To není třeba, díky.
Dobrou noc. Nechte si nějaká tajemství pro příště.
Dobrou.
[zavrčení]
Jdeme.
[hvízdnutí]
[dramatická hudba]
[hvízdnutí]
[počkej]
[zamlaskání]
[Cliffordovo zasténání]
[zaúpění]
- [bručení] - [Boltonová] Jen klid.
[štěkání v dáli]
[Boltonová] Mmm.
Milostpaní ještě nevstala?
- Byla vzhůru dřív než já. - Mm.
Takže už měla snídani.
Ano, šla se zase projít.
Já taky vstávala brzo.
Ráno bylo venku spoustu lidí.
- Hajný byl taky brzy venku… - Paní Boltonová donesla byste mi smetanu?
- Ano, pane. - Díky.
[žena 1] Co to převzal pan Clifford, začali sdírat chudáky horníky z kůže.
Já myslela, že jim ty stroje měly práci ulehčit.
Ne, jen chtějí vydělat víc peněz s míň horníkami.
Nemá už takhle dost peněz?
Ah, milostpaní potřebuje svoje cetky a hedvábí.
aby mohla ukázat, že je lepší než my.
Ne, takováhle není.
Ke svým zaměstnancům se chová stejně jako k urozeným lidem.
Naše Lily o ní říká to samý.
Zaslouží si něco lepšího.
Takový neštěstí ji potkalo.
Vypadá to, že pan Clifford možná ještě není ztracený,
jak jsme myslely.
Nohy už mu nikdy sloužit nebudou, ale zbytek by mohl.
Milostpaní dokonce naznačila, že by brzy mohli mít dítě.
Co?
- Ne! - [smích]
- To je úžasný! - Kdo to kdy slyšel?
[Clifford] Jak dlouho to vydrží?
[Linley] Když se o ně budeme starat, měly by vydržet celé generace.
Když jsme u toho, pane, jestli se můžu zeptat,
je pravda, že bychom mohli mít ve Wragby dědice?
To se povídá?
Ano. Všichni se mě ptají, co o tom vím.
[zasmání]
Ale s radostí to všem vysvětlím, jestli to jsou jen nepodložené zvěsti.
Jistě.
No…
možná máme naději.
Ahoj, Con.
Právě jsem měl velice zajímavé jednání s panem Linleym.
Hmm?
Slyšela jsi tu zvěst?
Že máš obstarat Wragby dědice?
Ne.
To je vtip?
Doufal jsem, že je to proroctví.
Přišel mi dopis od otce.
Pozvali ho do Benátek na červenec a srpen.
Požádal mě a Hildu, ať jedem s ním.
Červenec a srpen?
Nemusela bych jet na tak dlouho.
Tři týdny by měly bohatě stačit.
Na to, co jsme řešili.
Takže už jsi to začala plánovat?
Ještě ne.
Až si budeš naprosto jistá, hned se vrať.
Jistě, vrátím.
[Clifford] Nechci znát jeho jméno.
Ani nikdo jiný.
A v tom případě bude všechno dobré, co myslíš?
Mm.
[Connie] Víš, jak moc tě mám ráda, že?
A já tebe.
Protože budu chvíli pryč.
- Kde? - V Benátkách.
S panem Cliffordem?
- Na jak dlouho? - Jen na pár měsíců, ale bez Clifforda.
On nerad cestuje, chápeš.
Jo.
Chudák malý.
- Nezapomeneš na mě? - Cože?
- Hmm? - Víš, že nikdy nezapomínám.
Není to otázka paměti.
Poslyš, um…
řekla jsem Cliffordovi, že bych mohla mít dítě.
Vážně?
Myslím… si totiž, že… už ho čekám.
[praskání ohně]
Olivere?
Co na to řekl?
Um…
Řekl, že bude rád.
Pokud to bude vypadat, že je to dítě jeho.
A kde si pan Clifford myslí, že jsi to dítě asi tak vzala?
Řekla jsem, že bych mohla mít románek v Benátkách.
Proto tam jedeš?
Ne, abych měla románek, jen aby to tak vypadalo.
Tak proto jsi mě chtěla?
Abys měla dítě?
Jistěže ne, Olivere.
Nikdy jsem to neplánovala. Vůbec nic z toho.
Tak co jsi plánovala?
Co, Connie? Co jsi plánovala? Popravdě.
- Cos plánovala? - Já…
- Já nevím. Já nevím! - Nevíš?
Ať se propadnu, jestli já jo.
[Oliver] Ach, krucinál.
Tak to milostpaní vyšlo.
Pan Clifford to děcko přivítá a já taky o nic nepřišel.
Naopak. Měl jsem příjemnej zážitek.
- Moc. - To neříkej.
A jestli jsi mě zneužila, není to poprvé, kdy mě kdo zneužil.
Takhle příjemný to totiž nikdy nebylo.
I když moc důstojně si rozhodně nepřipadám, právě teď.
Já tě nezneužila, Olivere.
Jak si milostpaní přeje.
Nechalas tu knížku.
Nebo tu jsi taky zneužila?
Díky novým generátorům snížíme počet pracovníků.
- Už nebudou moct stávkovat. - Ale co pracovníci?
Nikdo je přece nenutí pro mě pracovat.
[odfrknutí]
- Není divu, že tě nenávidí. - To není pravda.
Jsou na mě závislí. Jsou mi vděční.
Kdybych se o ně nestaral, umřeli by hlady.
Mluvíš o nich, jako by to bylo stádo zvířat.
Ne všichni.
Čas od času začne jeden ve stádu vynikat.
Ti muži si nechávají vládnout odedávna.
A ty jim vládnout můžeš?
Ano, protože mě to v dětství naučili. Je to má role ve společnosti.
Jako jejich mi sloužit.
Takže nás jako lidi nic nespojuje, jo?
Všichni musíme jíst a dýchat, ale kromě toho…
Co zkusit, kam až to dojede?
Dobrý den, pane Mellorsi.
Dobrý den.
[zachrastění motoru]
Počkej, zatlačím tě.
K čemu to je, když se to musí tlačit?
- Přestaň, Clifforde, jen to zhoršuješ! - Buď chvíli zticha, prosím!
[Connie] Ach!
[Clifford] Argh!
Krám jeden!
Oh! Počkej, stůj!
Mellorsi.
- Ano, pane Clifforde. - Vyznáš se, sakra, v motorech?
- Bohužel ne, pane, rozbil se? - Očividně!
Podíváš se, jestli není něco zničené, prosím?
[povzdech]
[Oliverovo zabručení]
Ne.
- Vypadá v pořádku z toho, co vidím, pane. - [Clifford] Tak ustup.
[startování]
- Třeba kdybych vás roztlačil. - Ne, jdi dál, já to zvládnu.
Jo?
- [zasmání] - Vidíš, super.
Počkej, ty tlačíš?
- Říkal jsem… Dej tomu šanci, chlape! - Bez toho byste nejel.
Pozor na brzdu.
Fajn, fajn.
- Clifforde! - [vypadnutí motoru]
Je jasné, že jsem vydaný všem na milost.
Vypadá to, pane Mellorsi, že…
potřebuju odtlačit.
Nevadí?
Vůbec, pane.
Dobře.
Počkejte, vydržte.
Dva, tři.
- [startování] - A nahoru.
Tak jo. Jo.
[Oliverův kašel]
Proboha, chlape, co je to s tebou?
Mám špatné plíce, pane. [zakašlání]
Malý suvenýr z války.
- [Clifford] Co to sakra děláš? - Potřebuje pomoc.
[Clifford] Proboha!
V pořádku?
[túrování motoru]
[Clifford] To druhé křeslo bude potřebovat nová kola.
[Connie] Kdo si myslíš, že jsi?
Jak se můžeš k někomu takhle chovat?
[Cliffordovo odfrknutí] Ke komu? K hajnému?
Taky se zranil ve válce.
Kdyby byl v tom křesle on, co bys mu udělal?
Tvoje přirovnání je naprosto nevkusné.
Mně tvůj nedostatek normálního soucitu přijde jako naprosto odporný.
Ty a tvá vládnoucí třída.
Já myslela, že jsi jiný, ale nejsi.
Nutíš lidi pracovat za dvě libry týdně.
To není vláda, Clifforde.
Vykořisťování.
[hřmění v dáli]
[otevření a zabouchnutí dveří]
[blížící se kroky]
Tak pojď dál.
Omlouvám se.
Promiň, že jsem ti ublížila.
Nechci tě jen, abych měla dítě, Olivere.
Chci jen tebe.
Dobře?
Dobře.
Ale Clifford musí uvěřit, že jsem se nás snažila udržet spolu.
Že to byl jeho nápad,
který se pak celý zvrhnul.
Abychom se rozvedli a my mohli být spolu,
musí tomu věřit.
Já chci být jen s tebou.
Jestli to chceš i ty.
Nejde o to, co chceme, Connie. Ty přece víš, co chci.
Taky bych se ještě musel rozvést s Berthou.
Co se stalo s Berthou?
Když jsem šel do války, tahala se s chlapama.
A teď se se mnou nechce rozvést.
- A co ten její chlap? - Ned?
- Mhm. - Je to velký děcko.
Vozí se po něm.
Oba pijou a pak ho pošle za mnou, aby mi sebrala válečnou penzi.
No tak, prosím, nehádejme se.
[povzdech]
Promiň.
Co tu všechny nechat?
A jet do Austrálie?
Nebo někam jinam.
Kamkoli.
- Jen my tři? - Naše rodina.
Nikdo by nás nesoudil.
Přijde mi to jako špatný nápad, přivést na tenhle svět dítě.
- To nemyslíš vážně. - Ale ano.
Myslím tenhle svět tady.
Jsem rád za nás.
Jsem rád za sebe a jsem rád, že ty jsi ráda.
Ale když přemýšlím nad tím, co člověk člověku udělal…
[hřmění]
…co vůdci udělali svým takzvaným bratrům.
Neberou je jako lidi
a nemyslí na nic jiného než na svoje peníze.
Žít, abys vydělával.
Ale ne všichni můžeme žít tak, jak bychom chtěli.
Ne každý můžem dělat, co by…
Connie.
Co to děláš?
[melancholická hudba]
[hřmění]
[hudba pokračuje]
Kde je? Je pryč hodiny.
Ah, určitě ji jen zdržel ten déšť.
Asi se jen schovala v té boudě.
- Pošlu Warrena a Bettse, ať ji najdou. - Ne, ne, to nedělejte.
Jen by si lidi začali povídat.
Skočím se podívat do boudy, jestli tam není.
- Co? Necháte mě samotného? - Nic se nebojte.
Za chvíli jsme obě zpět.
- Ahoj. - Ahoj.
- Ahoj, kočko. - Ahoj, kočko.
- Ou. - Ou.
[smích]
Ve čtvrtek odjíždím do Benátek.
A v noci ještě přijdu do chalupy.
[Boltonová] Milostpaní?
Ah! Milostpaní, tady jste.
Pan Clifford mě vás poslal hledat, bál se, že se vám něco stalo.
Ne. Ne, schovávala jsem se v boudě před deštěm.
Paní Boltonová.
Milostpaní, už to tady jistě zvládnete.
Hezký večer přeji. Hezký večer i vám, milostpaní.
Nejsem dítě. Jak odporné, že mě nechává sledovat.
Milostpaní, to neříkejte.
Pan Clifford se bál, že do vás uhodilo.
Vy za to nemůžete, Clifford je hlupák, že má strach.
[povzdech]
Tak pojďme domů.
A já se postarám o zbytek.
Není třeba, abys za mnou posílal služebnictvo.
[Clifford] Bože. Kdes byla?
Bylas pryč hodiny. A v takové bouřce!
Cos tam proboha vyváděla?
Co kdybych ti to nechtěla říct? Šla jsem do boudy a rozdělala oheň.
[Clifford] Podívej se. Co máš s vlasy?
Vyšla jsem ven do deště, nahá.
Uh, jsi blázen?
Hádám, že tě Mellors viděl, když ses tam producírovala.
Ano, asi mě viděl.
Ale máš pravdu, Clifforde, měla bych se jít umýt.
[Clifford] Connie!
[tikání hodin]
[přijíždění vozidla]
[zaskřípání brzd]
[Connie] Má sestra je tu!
- [smíšek] - [zabouchnutí]
Hildo!
- [Hilda] Byla to věčnost. - [Connie] Ráda tě vidím.
- [Hilda] Ráda tě vidím. - [smíšek]
[Connie] Víš, že jsem někoho potkala, že?
[smích]
- Došlo mi to z tvých dopisů. - Jo.
Snažila jsem se dělat, že o nic nejde. Snažila jsem se držet dál.
Ale nejde to. On…
Vážně ho miluju. [pousmání]
- Teda. - Já vím.
Slíbila jsem mu, že s ním dnes strávím noc.
A řekneš mi, kdo to je?
Oliver Mellors.
Je to náš hajný.
Ne. On je moc milý.
Má pro mě takové pochopení a takovou něhu. Je výjimečný.
Uvidíš.
Dlouho jsem doufala, že si někoho najdeš.
- Ale jednoho z Cliffordových sluhů? - Já se ho nevzdám!
[Hilda] Posloucháš se? Je to stejné jako tehdy s tím Němcem.
- To není, Hildo, je to úplně jiné. - Ale není.
Plést si sex s láskou
a myslet si, že to vydrží jen proto, že to tak chceš.
Prosím, Connie, pojeď do Benátek a promysli tam, co vlastně chceš.
Já ale vím, co chci.
- [Hilda] Vážně? - Ano.
A dneska se s ním uvidím, jinak do Benátek nepojedu.
Myslela jsem, že zrovna ty, že zrovna ty to pochopíš!
Sbohem.
- Sbohem. - Těším se na dopisy.
[pousmání]
Pořádně si to užijte, ať nás pak můžete rozveselit.
Dobře, opatrujte se.
[štěkot]
Olivere.
Tohle je má sestra. Hilda.
- [Oliver] Dobrý den. - Hildo, tohle je Oliver Mellors.
- Dobrý den. - Moc mě těší.
Posaďte se.
[Connie] Hildo.
Co chceš, abych řekla?
Co se vám honí hlavou.
[Hilda] Tak dobře.
Pořádat selanky ve vaší chalupě je jedna věc,
ale co se stane, až s tím vyjdete ven?
Až se Connie začnou její přátelé v Londýně na ulici vyhýbat.
To není fér.
Má mě úplně prokouknutýho, že?
Co mě tak rychle prozradilo? Co jsem řekl?
Pane Mellorsi.
Jak se o ni chcete postarat, až přijdete o práci?
Vážně věříte, že s vámi bude moct být šťastná?
To se ptáte toho špatnýho.
Já jen vím, že ona dělá šťastným mě.
- Vy jste o svém štěstí aspoň přemýšlel. - Hildo, dost.
Myslím, že chápete mnohem lépe než ona,
jak špatně to může skončit.
Zamyslete se, co pro vás znamená.
Vyzvednu tě ráno, Connie. Brzy.
Ať nemusím čekat.
- Pane Mellorsi. - [Connie] Hildo!
Moc se omlouvám, neměla jsem ji vodit.
Prosím, nebuď na ni naštvaný.
Jen o mě má strach.
Má pravdu.
Nepřemýšleli jsme nad tím, co bude, nebo jo?
Pan Clifford bude proti rozvodu bojovat
a bude nám chtít vzít naše dítě.
Nikdy jsem nad ničím takovým nemusel přemýšlet.
Pojď nahoru.
[hluboký výdech]
[hluboké dýchání]
[přerývaný dech]
[sténání]
Jo. To je ono.
- [sténání] - Jo.
[sténání vrcholí]
[smíšek]
[povzdech]
[Oliverův hluboký dech]
[bušení na dveře]
[štěkot]
[vrčení]
[otevření dveří]
Co tu sakra děláš, Nede?
Uklidni se, Mellorsi, nechci se hádat.
Bertha mě poslala.
Teď už je to tvůj problém. Ne můj.
Ona si to ale nemyslí.
Je to pořád tvoje žena. A má právo na půlku tvý penze.
Jo a já mám právo na rozvod a taky žádnej nedostanu.
- [vrčení] - Koukej vypadnout.
- Dobře, už jdu. - [štěkot]
[Ned] Už jdu!
[zabouchnutí dveří]
[zaklapnutí zámku]
[Connie] Je pryč?
Pokud se mu nezastaví srdce.
Buď tam, dokud nebude úplně pryč.
[Oliver] Musíš jít.
- [zatroubení] - Co to vyvádí?
Tak jdi.
[Hilda] Connie.
Proboha svatýho, Connie.
Zítra jedeme do Benátek, musíš se tvářit tak nešťastně?
Asi jsem těhotná.
Ach.
Aha.
Hádám, že to není Cliffordovo.
Ne.
I když dá se říct, že bude rád, když budu mít dítě s jiným mužem.
- Opravdu? - Mhm.
- Nevím, jak dlouho to ještě vydržím? - To nic.
Co konkrétně?
- Co se stalo? - [povzdech]
Jsem zamilovaná.
Ne do Clifforda.
Takže sis našla milence?
Nu, dobře.
Znám ho?
[povzdech] Ne.
Ale myslím, že se chci rozvést s Cliffordem.
[Sir Malcolm] Kvůli tomu, že miluješ jiného?
No, jestli ti můžu poradit… [povzdech]
Promiň, ale bojím se, že tím rozvodem skoro nic nezískáš.
Láska přichází a odchází.
Můžeš milovat jednoho a příští rok dalšího
a svět se bude točit dál.
A Wragby bude taky stát dál.
[prudký nádech]
Poslyš, potěš se, ale drž se Wragby.
A Wragby se bude držet tebe.
Pojeďme do Benátek, ano?
[hluboký dech]
[dramatická hudba]
[zašustění papíru]
TATO KNIHA PATŘÍ CONSTANCE REIDOVÉ
[Ned] Vrátil se domů a myslí si, že je lepší než my.
Přesvědčili lidi, že chudák Bertha může za všechny jejich trable.
A odmítá ji živit.
[muž] Taková ostuda.
Tak šla Bertha dneska do chalupy, aby to urovnala.
No a co?
A našla v ohništi saténový pyžamo.
- [muž 2] To jsou dneska ženský. - [hovor]
Lady Chatterleyová půjčila hajnému knihu a hned ji obviňují.
Taková neslýchanost.
[žena] To samozřejmě, já sama bych o tom ani nemluvila.
[žena 2] Ale mluví o tom všichni, lidi milují drby.
Pane, nikdo o tom nechce mluvit.
Ale musíme.
[Linley] Vím, že je to hloupost,
ale váš hajný vyvolává mezi lidmi různé pomluvy.
Čím dřív se ho zbavíte, tím líp.
[Clifford] Díky, že jste s tím za mnou přišel.
[napínavá hudba]
Haló? Um…
Chci volat do Londýna, prosím.
Lady Chatterlyové.
- Dobrý den, paní Boltonová. - Dobrý den.
Prý pro mě pan Clifford poslal.
Samozřejmě, je ve studovně.
Aha, dobře.
Pane Mellorsi.
Volala jsem milostpaní, vrací se.
- Kdy? - Dnes večer. Jak rychle jen to půjde.
Říkala, že se můžete sejít v boudě a rozhodnout, co dál.
Víte…
Blíží se těžké dny, paní Boltonová.
Lepší se jim vyhnout.
[Clifford] Dále.
[zabouchnutí dveří]
[povzdech]
Jsi můj sluha.
Žiješ na mé půdě s mým laskavým svolením.
A teď tvé nemravné chování vyvolává u lidí drby.
Tak to byste měl ty drby zatípnout, pane.
Víš vůbec, že pomlouvají i lady Chatterleyovou?
Ve tvé chalupě se našla kniha podepsaná jejím jménem.
V kalendáři na zdi mám obrázek královny Mary.
Je snad taky v mém harému?
Ten tvůj sarkasmus se mi nelíbí, Mellorsi.
Máš čas do dnešního večera.
A pak už nikdy nevkročíš na mou půdu.
- Vyjádřil jsem se jasně? - Naprosto.
Tak to abych šel balit.
[vypnutí motoru]
Paní Flintová! Paní Flintová, promiňte.
- Musím jít uspat Josephine. - Ne, vím, že jste to slyšela.
Nemůžu to dělat. Pan Clifford nám tu farmu pronajímá.
A taky dál bude.
Sešli jste se tady, že ano? Ten den, kdy přišel pro mlíko.
Já myslela, že jste přišla sem.
- Samozřejmě, že ano. - Parkovala jste mezi stromy.
- Ne, to bylo jen jednou. - Nechci to vědět.
[vrznutí branky]
Pěkný večer, lady Chatterleyová.
[přerývaný dech]
[Connie] Co to děláš? Kam se chystáš?
Olivere?
Už se to všechno provalilo, Connie.
Všichni o tom mluví.
Vyhodili mě.
Nikdo tě tu nesmí vidět, Connie. Musíš jet do Benátek.
Ale můžeme odjet spolu.
Podívej se na mě, nemám ti co nabídnout.
Nemám práci ani domov. Můj život nemá žádný smysl.
To neříkej.
Jsi pro mě přece vším.
[muž] Mellorsi!
Koukej padat!
[Oliver] Pššt!
[muž] Víš, že tu nejsi vítanej!
- Podívej se. - Pššt.
Slib mi, slib mi, že budeme spolu.
Prosím. Prosím.
Ano. Ano.
Až na to přijde.
[muž] Mellorsi!
[Oliver] Do háje, dobrej. Můžu si aspoň vzít kabát.
[muž] Jasně.
[vzlyk]
- [Oliver] Krucinál. - [zaklapnutí]
[zasmušilá hudba]
Najdu tě.
Ať budeš kdekoli, najdu tě.
[otevření dveří]
[zaklapnutí dveří]
[pláč]
- Milostpaní, tady nemůžete být. - Ne, paní Boltonová.
[Clifford] Connie.
Je to pravda.
Proč jsi to udělala?
- Byl to tvůj nápad. - Můj nápad? Ne, ne, ne, ne, ne.
Clifforde, moc dobře jsi věděl, do čeho se pouštím.
Se slušným mužem. Říkal jsem, že…
Oliver Mellors je lepší člověk, než jakého jsem kdy potkala!
Řekl jsem to naprosto jasně, Connie.
- Měli jsme pravidla. - Mohli jsme mít jeho dítě.
Chceš říct…
Určitě?
Ale… všichni to ví!
Nemůžeš čekat, že prohlásím to dítě za svoje.
Ne.
Nečekám.
Chci se rozvést, Clifforde.
Odcházím od tebe.
Ne, to nemůžeš.
[Connie] Poslyš, moc mě mrzí, jak se to celé seběhlo.
Ale oba víme, že naše manželství je už hodně dlouho velmi nešťastné.
Ale nebylo, pro mě rozhodně nebylo.
No ano.
Protože ty jsi nastavil pravidla.
A já se je snažila dodržovat.
Snažila jsem se tě podporovat, jak to jenom šlo!
Ale tys mi nedal nic na oplátku.
Ani ten nejmenší náznak zájmu nebo laskavosti,
a co hůř, kvůli tobě jsem se styděla, že něco takového vůbec chci.
- Vždycky mi na tobě záleželo, Connie. - Ano, záleželo.
Stejně jako ti záleželo na tvých knihách a tvém rádiu,
ale nikdy ne tak, jak jsem potřebovala.
[Clifford] Miluju tě, Connie.
Miloval jsem tě tak, jak to jen umím.
Dal jsem ti všechno, co jsem ti jen uměl dát.
Ale to nestačí.
Tak mi to řekni, Connie.
Abych to pochopil.
Ukaž mi, jak ti můžu dokázat svoje city.
Nech mě jít.
Prosím.
Nech mě jít.
[Clifford] Jdi.
Něco ti povím.
Nikdy ti nedovolím se rozvést.
Protože jsi porušila slib.
Protože jsi zostudila můj život tady ve Wragby.
A nečekej, že ti ještě někdy něco dám.
To bys mi stejně nikdy nedal.
[pláč]
Milostpaní.
[povzdech]
Nechci se do toho plést, ale mám o vás starost.
Nic mi není.
Poslyšte.
- Nevíte náhodou, kam Mellors šel? - Ne.
Můžete se pozeptat přátel? Jestli o něm něco ví?
Co jim říct, proč se ptám?
Protože ho miluju.
- To jim řekněte. - Ano, milostpaní.
Milostpaní?
Doufám, že svého gentlemana najdete.
[pousmání]
Díky, paní Boltonová.
To já taky.
[klasická hudba]
[odbíjení zvonu v dáli]
[žena 1] Tak je to pravda?
Milostpaní utekla od pana Clifforda?
Milostpaní chtěla,
abych zjistila, kde pan Mellors je.
„Protože ho miluju,“ řekla.
Vzdala se kvůli němu všeho.
Svého titulu, jmění, své pozice ve světě.
A teď přišla i o něj.
Nedovolím, abyste je pomlouvali.
Je to příběh lásky.
[dětské dovádění]
[zasmušilá hudba]
[žena] Ta párty prý bude trochu nestydatá.
[žena 2] Tomu nevěřím.
Slyšeli jste to? Říká to, co…
- Začíná to tu ztrácet kouzlo, nemyslíš? - Co?
Vrátíme se do Londýna.
Dobře.
Jsem Connie Reidová, asi se neznáme.
Přeji krásný večer.
[zasmušilá hudba pokračuje]
Kolikrát už jsi tu stránku přečetla?
Co?
No…
vypadá to, že tě našel.
[dramatická hudba]
- Bože můj. - Ano.
Hádám, že zase budeš chtít můj vůz.
[vzlyk]
[Oliver] Asi tě potěší, že zvěsti o mém odchodu z Wragby,
se donesly až do mé malé vesničky ve Skotsku.
Muž, který přišel pracovat do místního dolu to sem zanesl.
V hospodě všem vypráví o lady, která se zamilovala do nádeníka.
A bylo jim jedno, že o tom lidi ví, protože ho milovala.
Neříká ničí jména, neboj.
Já byl prostě jen hajný.
A ty zamilovaná lady.
Promiňte.
Já hledám Olivera Mellorse.
- Znáte ho? - [muž] Ano, znám.
Bydlí kousek odsud.
Díky. Moc vám děkuju.
[Oliver] Byl to dobrý příběh
a já si říkal, jestli za tím není něco víc.
Známý z armády mě zaměstnal na místní farmě.
Třicet šilinků týdně a hezké bydlení v chalupě kousek odsud.
Říkal jsem si, že potřebuju něco mít, než si přivedu do života tebe a dítě.
Smysl života jsem na farmě sice neobjevil,
ale našel domov.
Neumím si představit, čím sis musela projít
a čeho všeho ses musela vzdát.
Budeš ochotná se obětovat ještě víc, abys tu bydlela se mnou?
Olivere!
[Oliver] To, co máme… spolu,
je jiné, než jsem v životě poznal.
Vždycky mezi námi žhnul malý plamínek vášně.
A já začal věřit, že starat se o něj
je mé životní poslání.
[pousmání]
[prudký nádech]
[romantická hudba]
NA MOTIVY KNIHY D. H. LAWRENCE