Downloaded from YTS.MX
I dag ser vi Alex Honnold från Free Solo
Official YIFY movies site: YTS.MX
klättra en outforskad klippformation djupt inne i Amazonas djungel – en tepui.
Jag har följt teamet
på deras resa tillsammans med forskaren Bruce Means,
som menar att tepuierna har en myllrande biologisk mångfald.
Han liknar dem vid dolda Galápagosöar, fulla av oupptäckta arter,
och han vill att de ska skyddas.
Nästan alla tepuier har platåer som kan vara upp till 300 meter höga.
Ingen av dem har undersökts i jakt på nya arter.
De flesta blir nog förvånade när de får reda på
att det står höga torn ute i djungeln.
Det är en mytomspunnen plats
där det finns saker som är vildare än vad man kan föreställa sig.
Men det finns på riktigt.
Att göra en första bestigning är en nutida upptäcktsfärd.
Man tar sig an ett berg som hittills varit orört.
Då vet man aldrig vad man kommer att hitta.
Man måste tygla rädslan och ovissheten
och behålla lugnet när man tar steget in i det okända.
Vi är på en expedition till Sydamerikas hjärtland – tepuierna.
DR BRUCE MEANS BIOLOG
Jag har varit här med Bruce förut.
Förra gången jag var här…
MARK SYNNOTT EXPEDITIONSLEDARE
…var 2006. Det var för 15 år sen.
Jag har försökt återvända ända sen dess.
Under min och Bruces första expedition
fick jag bevittna hans passion för vetenskapen.
På en av resorna hittade han nio nya arter.
Jag tänkte: "Herre…!" Det han gör…
Han har gett sig själv uppdraget att rädda hela det här området
genom att dokumentera tillräckligt med nya arter för att bevisa
att det är en plats av enastående biologisk mångfald som måste skyddas.
Men han är nästan 80 år gammal nu.
Och det finns en plats som han inte har lyckats ta sig till än
för att avsluta sitt arbete.
Högt uppe på klippväggarna.
Så jag ringde Alex Honnold.
Alex är en av världens djärvaste klättrare, kanske den allra djärvaste.
Jag berättade för honom om vad vi ville göra.
Alex älskade tanken på att hjälpa Bruce upp för klippväggen.
Och han är en person som ser lösningar. Han vill se till att jobbet blir gjort.
En sån här resa, med en ansedd biolog, ett toppenteam och ett coolt mål…
ALEX HONNOLD SPORTKLÄTTRARE
Det är inte ofta möjligheten dyker upp. Det är nåt jag alltid har velat göra.
Mitt jobb är att se till att vi lyckas ta oss upp för klippväggen.
Och eftersom vi har en 80-åring med oss måste vi vara rätt försiktiga.
Men det kommer nog att bli läskigt.
Från 1 200 meters höjd går det ned till 1 100 m.
-Det är närmast väggen, eller… -Höjdskillnaden är 600 m.
-Räcker det, Bruce? -Ja. Det borde gå att samla in prover.
De måste finnas på museum för att dokumentera fynden,
och jag måste samla in DNA.
FUCO PISANI KLÄTTRARE/BIOLOG
Behöver de inte titta på ett avgränsat område också?
Jo.
Om vi bara lyckas att hjälpa dig upp till toppen
så kan du få ett fullständigt tvärsnitt.
Det bästa scenariot vore att väggen är tillräckligt brant
för att repet ska kunna hänga rakt ned som en lodlina.
Då kan vi hala upp honom som man halar en väska.
Han skulle sitta i ett litet säte,
långsamt firas upp, njuta av utsikten och leta efter djur.
-Och om klippväggen inte är överhängande? -Då får vi improvisera.
Ni har ju en klättrare med er. Vi hittar en lösning.
Problemet är att Honnold,
även om han är taggad, inte kan hala upp Bruce själv.
Därför har vi ett team.
-Han behöver hjälp. -Det har du nog rätt i.
Målet för klättringen ligger djupt inne i Amazonas regnskog.
Så här ser det ut framför oss. En 56 kilometer lång djungelvandring.
Bra jobbat, Bruce.
Att vara i djungeln med Bruce gör att man uppskattar mångfalden av liv runtomkring.
Han känner till alltings ursprung.
Titta! Är det inte häftigt?
Han är som en som känner alla på festen.
"Han brukade dejta henne, sen umgicks de två…"
Han vet hur allt hänger ihop.
Och om man förstår den komplexa väven blir allt mycket mer fängslande.
Det här är spännande, hörni!
Spindlar är rovdjur och kan äta varandra. De är alltså oftast solitära.
Men vissa bor i kolonier, och det här är en sån typ. Coolt!
Hans passion för naturen inspirerar mig.
Inte bara som biolog, men också som människa.
Det är en ära att få vara på samma expedition som honom.
Den här expeditionen är kulmen på mitt arbete i Sydamerika.
Det började när jag var liten och började uppskatta naturen
och fundera över meningen med allt.
Vid nio eller tio års ålder blev jag fascinerad av evolutionen.
Jag fångade ödlor, ormar, fågelspindlar och skorpioner
och förvarade dem i burkar.
Den här är häftig. Ser du den gula svanstoppen?
Det ledde mig till slut till det här fantastiska området
där jag förälskade mig i tepuierna.
Hoppa inte. Så där, ja.
Tepuier är som öar i himlen.
De mejslades förmodligen fram ur sandstenen i Afrika
när Sydamerika och Afrika satt ihop för miljontals år sen.
Det här är den första expeditionen som ska titta på tepuiernas klippväggar
för att ta reda på om de har en unik flora och fauna.
Förhoppningsvis kan en utvärdering av artrikedomen
förmå myndigheterna och Guyanas befolkning
att vilja vårda den här underbara och vackra platsen.
Det är en dröm som förverkligas.
Den här resan kan bli hans magnum opus.
Vad häftigt!
Han har varit med på 33 tepuiexpeditioner, men aldrig på själva berget.
Vår uppgift är att ta med Bruce på en resa
till toppen av själva tepuin för att leta efter nya arter
och att katalogisera det som finns
på den här unika platsen som ingen riktigt har utforskat än.
DEN SJÄTTE DAGEN
Hur ser vädret ut i dag, Troy?
Det är inte bra men inte dåligt. Det är okej.
-Ska vi fortfarande ge oss ut? -Jadå.
-Inga problem? -Inga problem.
Att vandra genom djungeln mot tepuierna
är en intressant upplevelse. Man börjar i regnskogen,
och det är tekniskt utmanande vandring över rötter och forsar.
Och varje dag blir det svårare,
ju närmare man kommer tepuiernas klippväggar.
Terrängen blir brantare och det är mer växtlighet.
Det sliter på en gradvis hela vägen. Man tänker: "Det blir bara värre!"
Det är ett utnötningskrig mot leran och vattnet i de här skogarna.
Det är tufft.
Det börjar bli lite tröttsamt nu.
Jag har hållit på så här…
i nästan sex timmar.
Jag är lite orolig för Bruce.
Terrängen börjar bli brantare och mer komplicerad.
Bruce rör sig långsammare än vad vi hade förväntat oss.
Han är till och med själv förvånad över hur mycket stryk han får ta.
Hur går det, Bruce?
-Det gick bra. -Allt okej?
-Ja. -Okej.
Det är svårt att inte vara orolig över om vi kommer att klara av det.
Kämpa på!
-Fyra dagar kvar till Double Drop-fallen. -Ja.
Då börjar den tuffa delen.
DEN TIONDE DAGEN
Försiktigt! Ta det lugnt.
Det här kommer att vara förrädiskt för Bruce.
Han är precis vid den brantaste delen. Han ska sätta på sig en sele,
och Mark kommer att säkra honom.
På ett sätt är det ganska enkelt,
men å andra sidan kan man dö om man ramlar, så…
Akawaiofolket har byggt den här rangliga stegen.
Ett i taget.
-Det är stora steg. -Ja, det ser jag.
Problemet för mig är att böja knäna.
Ja, jag ser vad jag gör.
Då ska vi se.
Bra jobbat, Bruce. Du är nästan nere. Du är en kämpe.
Så där.
Det där var en otrolig prestation.
Nu behöver du bara halka fram i leran i tio minuter till.
Lera klarar jag av.
Det är eländigt och smärtsamt.
Men belöningen…
Det är fullkomligt häpnadsväckande grejer.
BASLÄGRET DOUBLE DROP-FALLEN
Jag älskar det! Jag längtar efter att få doppa mig.
-Välkomna till Double Drop-fallen! -Herrejösses.
Det var ett stort ögonblick för Bruce.
Jag vet att det är en av hans favoritplatser på jorden.
Och det var en del av hans dröm att bara ta sig dit.
Det här är mitt Shangri-La!
Det är den vildaste, mest oförstörda…
mest avlägsna och vackraste platsen jag har varit på.
Det är otroligt att jag fick se det en gång till.
Det var ett fantastiskt ögonblick,
men samtidigt rörde vi oss djupare in i ingenmansland
och möjligheterna att vända om blev färre och färre.
När vi började närma oss tänkte jag:
Hur i hela friden ska vi lyckas hjälpa Bruce genom den här terrängen?
Herregud.
Vad är det, Mark?
Där har vi Wei-Assipu.
Det där ser…tufft ut.
Att klättra upp för den kommer inte att bli enkelt.
Särskilt inte med en 80-åring.
DEN 11:E DAGEN
Alla bärarna hjälper Bruce
att samla in grodor, ödlor, ormar och spindlar.
Det är kaos i lägret.
Vi har en stor fågelspindel. Goliatspindeln – den största i världen.
I den här delen av världen
är inventeringen av djur och växter inte färdigställd.
Den här ormen äter sniglar.
Allt eftersom vi upptäcker fler och fler arter
blir platsen ännu mer betydande i fråga om biologisk mångfald.
Den sista pusselbiten blir att ta reda på vad som lever på tepuins klippväggar.
Vägen till området är så komplicerad
att man helt enkelt inte har kunnat utforska det.
Jag har lovat Bruce att han ska klara av väggen,
men jag vet inte riktigt hur det ska gå till än.
Det kommer nog att krävas en kombination av tekniker och strategier.
Men utmaningen just nu är en djungelvandring för en 80-åring.
När vi såg hur tufft det var för Bruce tänkte Alex, Fuco och jag: Oj…
Det blev uppenbart
att det skulle ta honom mycket längre tid än vi hade trott
att nå klippans fot.
Det jag tror att vi ska göra är att halvera distansen
som vi tänkte avverka varje dag.
Det betyder förstås att det kommer att ta dubbelt så lång tid.
Nej, det betyder att Bruce gör halva distansen.
Men vi kanske ändå gör hela, så att vägen till klippväggen inte…
Vi kan liksom söndra och erövra.
-Ja, vi måste… -Vi borde prata om det under middagen.
Det finns definitivt ett scenario
där utrustningen och klätterteamet håller sig till samma schema.
Då kan Bruce gå i det tempo han vill och det ordnar sig ändå.
Min största oro är att min ålder och fysiska förmåga
ska hindra eller sinka expeditionen. Det oroar mig väldigt mycket.
Vi skulle kunna göra så att vi fortsätter framåt,
tillsammans med bärarna och de som förbereder stigen,
och banar vägen fram till klippans fot,
medan Bruce stannar och gör sin grej vid Double Drop.
När stigen är förberedd kan vi antingen vända om
och tillbringa lite tid med honom,
eller så börjar vi förbereda klättringen,
medan han hinner i kapp.
Jag tror att uppdelade läger känns rimligt för de flesta i teamet.
BRIAN IRWIN LÄKARE
Säkerheten måste vara högsta prioritet.
Jag gör det ni vill göra. Jag pushar inte för nåt särskilt.
Jag är nöjd om jag får göra en enda sak,
för jag tycker om att vara i skogen ensam.
Jag har gjort det i åratal. Men jag är nästan 80 år gammal.
I går föll jag flera gånger och kunde ha brutit ett ben.
-Och… -Vi måste reducera det till noll gånger.
Ja.
Vi verkar överens om att dela upp oss,
-och att du tar din tid. Det blir toppen. -Precis.
Då har vi en plan.
Vi går och lägger oss. Du måste få lite sömn.
Det är en lång dag i morgon också. Vi säger så.
Man skulle kunna kalla min forskning för vetenskap på alfanivå.
Jag beger mig ut i naturen och ser vad jag kan hitta.
Det vore en jättetrevlig överraskning
om vi hittade nåt hittills oupptäckt på en av klipporna.
Bättre hjälp än Mark och Alex Honnold finns inte,
för att försöka bestiga väggen.
DEN 12:E DAGEN
-Vi ses, pojkar. -Okej, vi ses där uppe.
I dag är dagen när vi förhoppningsvis äntligen når väggen.
Det är en okänd miljö. Ingen har varit där förut.
Det är en viktig dag för expeditionen.
Ursprungsbefolkningen är specialister på djungeln.
De tar sig enkelt igenom terrängen.
På andra änden av spektrumet har vi resten av teamet
som inte ens vet hur man vandrar. Jag kan inte orientera mig i djungeln.
De har en plan. Vi låter dem genomföra den.
-Ser ni den där orangea väggen? -Ja.
Den vänstra sidan.
-Det är dit vi försöker ta oss. -Okej.
Vill ni se bergsranden?
-Kolla på den där! -Hej då, drönaren.
Vi såg väggen från stigen
och började planera var vi skulle klättra.
Jag kan nog gå lägre ned.
Det är här skogsåsen vänder om.
Den går på den här sidan, åt höger, och rakt ned på andra sidan.
-Bättre att bana väg för Bruce. -Det är riktigt högt!
Titta på vegetationen till höger om den orangea väggen.
-Ser du det i solen? -Det var avsatsen
som vi pratade om. Det kanske finns en travers.
-Man kan nästan se det. -Ja.
När vi såg de kännetecken som vi hade försökt urskilja
visste vi ungefär vart vi skulle.
Succé!
När man tittar ut i fjärran ser det ut som en ö,
men att ta sig till väggen är faktiskt otroligt svårt.
Föreställ dig en tjock, djup myr.
Akta er för hål!
Man balanserar på en smal liten stock
och om man halkar faller man ned i en djup bergsspricka.
-Jag vet inte om Bruce klarar av det här. -Den här delen är rätt galen.
Det är den mest förrädiska miljön jag nånsin rört mig i.
Det kommer att krävas mer än en motorsåg för att göra det här lätt för Bruce.
Eller en helikopter.
Helt plötsligt öppnar djungeln upp sig och en klippvägg uppenbarar sig.
Herre…
-Det här är helt sjukt! -Det är vansinnigt.
Det var helt otroligt. Här står vi, mitt i djungeln,
och jag antar att det bara återstår att bestiga väggen.
Efter det vi har upplevt i dag, känns det omöjligt att…
Att föreställa mig Bruce ta sig upp.
Det var det tuffaste jag nånsin gjort.
Ja. Det är ett problem.
DJUNGELLÄGRET
Herrejösses!
I dag var…
en av de tuffaste dagarna, för det var uppförsbacke hela tiden.
Jag är orolig, Bruce. Min magkänsla säger mig…
att om vi fortsätter, så riskerar vi ditt liv.
Jösses…
Kan vi vänta och se vad Mark säger?
Självklart. Det här måste vara gruppens beslut.
-Men enligt min åsikt… -Ja, din åsikt…
Du är ju läkaren.
…är det inte värt att riskera ditt liv för och…
vi är på väg in i en terräng med faror som vi inte kan minimera.
-Mark. -Mark.
Härligt att höra din röst. Hur är läget? Du låter lite nedslagen.
Jag vill höra vad ni tycker.
Vad tror du om att jag ska komma dit? Kom.
Jo… Terrängen mellan oss och er
är alldeles för svår och…
för farlig för att det ska kännas bra att du försöker ta dig upp hit.
Vi är oroliga att du ska skada dig.
Det skulle inte finnas nåt sätt att evakuera dig. Kom.
Jag förstår. Jag gillar det inte, men expeditionen hänger på
att varken jag eller nån annan blir allvarligt skadad.
Ni kan fortsätta med tvärsnittsundersökningen.
Vad ni än hittar, särskilt Fuco som kan herpetofaunan,
samla in det i påsar åt mig.
När ni återvänder har vi en komplett tvärsnittsundersökning.
Jag ska skicka en ritning av Stefania-arten till er.
Den är ny för vetenskapen och ni kommer säkert att hitta den.
Allt ni gör där uppe på klippväggen och platån
är en fördel för expeditionen. Även om jag inte är där själv.
Jag ska göra mitt bästa för att hitta Stefania.
Fantastiskt, Fuco. Om nån kan göra det är det du.
Klart slut.
Jag har redan hittat flera nya arter ur släktet Stefania vid foten av tepuin.
Min teori är att det borde finnas en ny underart
som har utvecklats på toppen av tepuin.
Det kändes som om jag svek teamet.
Jag ville självklart fortsätta, men jag respekterar deras råd.
Förhoppningsvis innebär det att jag kommer hem levande!
KLIPPVÄGGSLÄGRET
Herregud. Herre…
Molnen skingrades just, för första gången på evigheter.
En regnbåge!
Det här är nästan lön för mödan.
-Sugen på att se lite blått? -Bästa utsikten hittills.
Regnbågar!
Det här är helt enastående.
Det är den mest dramatiska scenen jag nånsin har sett i bergen.
Vi packar inför klättringen. Äntligen ska vi sätta i gång.
-Bärarna kom precis med den här. -Jag ska ta en titt.
Är det ritningen av grodan som vi ska leta efter?
Ja.
Vad häftigt.
Det här är grodan som Bruce vill att vi ska leta efter uppe på väggen.
En ny art i släktet Stefania från toppen av Wei-Assipu.
Jag har en viss expertis inom biologi.
Jag känner ett ansvar att vara Bruces öga uppe på klippväggen.
Då startar vi rutten.
Dags för hjälmen.
Selen är på, utrustningen förberedd… Ja, det är häftigt.
Okej. Jag klättrar.
Jag kommer.
Det här berget har aldrig bestigits.
Planen är att arbeta oss uppåt och hitta leden allt eftersom.
Ungefär 240 meter upp finns en avsats där vi förhoppningsvis kan slå läger.
Därifrån korsar vi avsatsen hela vägen till topplatån
och letar efter grodor och andra djur på vägen.
Lite längre upp finns det en horisontell spricka
där man nog kan få in ett rejält ankare.
Säg till om du ser nåt suspekt.
Ja. Det här är faktiskt lite suspekt.
Okej.
-Allt det här sitter löst. -Ja, det verkar så.
Det sjuka är att berget är både dåligt och bra samtidigt.
Man måste vara försiktig.
Under en första bestigning kommer det att finnas lösa stenar.
Det är mycket sånt just nu.
Det är förmodligen den största faran
när man upptäcker en ny led. Vi snackar om stora stenar,
lika stora som en skolbuss.
Om nåt sånt lossnar när man klättrar kan det definitivt döda en.
Man vet inte vad man kan lita på.
-Håll koll på mig, Fuco. -Jadå.
En massa lösa…
Okej!
Ja.
Ja!
-Det var tufft. -Ja, det var det.
-Första pitchen. -Så…kallt.
Bra jobbat!
Sa de vilken väg de skulle ta? Rakt upp i mitten där, antar jag.
Jag har sett utsikten på satellitfoton.
Men att faktiskt vara här
är mer häpnadsväckande än alla världens flygbilder.
Det jag tycker är spännande är att klippan har avsatser,
sprickor och revor med växtlighet.
Det är högst sannolikt att de djur jag är intresserad av finns där.
Om Fuco, Mark och Alex hittar några som helst djur på klippväggen,
som grodor eller ödlor, är det en fantastisk upptäckt.
Ingen har nånsin undersökt klippan. Ni ser varför.
Även om jag är besviken över att jag inte själv kan fortsätta studien
ända upp till toppen av Wei-Assipu,
är jag glad över att jag har kollegor som ska göra det åt mig.
Och jag kommer att få chansen att tillbringa en vecka i paradiset,
alldeles ensam.
Jag får studera de otroliga organismerna som finns på den här platsen.
Jag blir kvar här i en vecka och kan gå ut på natten
och titta på, studera och fotografera de varelser jag älskar.
Sökzonen går från djungellägret ända till toppen av tepuin.
Hela området är fullt av oupptäckta arter.
Den här lilla grodan… Jag har aldrig sett nåt liknande.
Här har vi en till ny art.
-Vad coolt. Grattis! -Ja.
Detta lägger vi till i inventeringen av områdets biologiska mångfald
som i slutändan kanske bidrar till att förbättra naturskyddet.
Rätt coolt. En fältbiologs dröm.
-Hur ser det ut? -Rätt galet!
En av de största klättringsutmaningarna är rädslan för det okända.
Och att hålla huvudet kallt när man stöter på svårigheter.
En första bestigning är en förhöjd version av den upplevelsen,
för när man är först på plats vet man inte vad som finns där.
Vem vet vad som kommer att hända?
Här står vi och säkrar Mark på det som kan visa sig vara
ett av ledens krux. Han leder oss upp till ett tak.
TAK
Ett tak är en utskjutning som sticker ut från klippväggen.
60 METER
Den här ligger ungefär 60 meter upp, och det finns ingen enkel väg runt den.
-Håll koll på mig. -Ja.
Taket ser inte alls bra ut.
Det är ganska extremt.
Jag försöker tänka på vad du hade gjort, men jag är inte säker.
Gör det du tror är bäst, men…
Det viktiga är var du tror att du kan sätta ett ankare i taket.
Det går en spricka genom taket, men den är jättetunn,
nästan osynlig, men det är ditåt vi vill.
-Du borde nog komma upp och titta. -Okej, det funkar för mig.
Alex tog ledningen.
Helt plötsligt hänger han bara där som en sengångare.
Vi tänkte: Jaha. Han kör väl på, då.
-Nu kör vi, Mark. Det här är kruxet. -Okej. Säkring klar!
-Snyggt, Alex! -Ja!
Det var nog en av de mest imponerande klättringsmanövrarna jag har sett.
Det var en första bestigning
och han dinglade under ett tak med extremt hög svårighet.
Det visade sig vara nyckeln till hela leden, att ta sig runt taket.
Sen var vi i en perfekt position att fortsätta därifrån.
Ja, snyggt jobbat!
Var…ska jag, då?
Bara för att man har rep och utrustning är man inte säker.
Man är mitt ute i ingenstans,
på en avlägsen klippvägg i ett hörn av Guyana.
Om man skadar sig finns det inget sätt att bli räddad eller hjälpt.
Hur går det där nere, Fuco?
Gick nåt sönder? Släppte utrustningen eller föll du bara?
-Jag föll bara. -Okej.
Det känns halkigt.
Man måste se till att allt är säkert.
Det är en skrämmande position att klättra i.
Det känns som en scen ur Svindlande avgrund.
Ja, Fuco!
Campeador.
Titta vad Alex gjorde.
Det är otroligt hur…långt det skjuter ut.
-Man är… -Jo, rätt långt ut.
…nio till tolv meter från väggen.
Det är fortfarande 180 meter ren klippvägg kvar
tills vi når en avsats där vi kan slå läger.
Tyvärr blir nog den här expeditionen
min sista resa som innehåller…
djungelvandring.
Jag tycker om att promenera långsamt, titta på mossan…
Jag hittar insekter och djur som jag inte hade sett
om jag hade gått fort. Och för bara nån minut sen
hoppade den här lilla killen fram. Det är en padda.
Paddor är grodor, men inte alla grodor är paddor.
Hur kan man inte älska den?
Det blir inte mer oförstört än så här.
Det är bara våra fötter som har gått här, vad jag vet.
Det är så vilt, avlägset och vackert som det kan bli.
Jag vill bara vara tyst och njuta.
Låta det sjunka in.
Jag kommer att lämna den här planeten… nån gång.
Och jag kommer att sakna den.
Ja…
Nu ger vi oss in i det okända. Vi befinner oss i ett moln.
Det är synd, för allt är lite blött.
Det är lite svårare att klättra när alla greppen är blöta.
Men vi kämpar på och ser hur det går.
Det var den svåraste krimpen i dag.
Snyggt, Alex!
Jag vill se till att det känns som en nöjeskryssning här uppe.
Fuco och jag säkrar här.
Fuco bromsar Mark, som… Kan vi se honom där nere?
Ja, där är han.
Han klättrar fortfarande i de här sjuka molnen.
De kallas väl "molnskogar" av en anledning.
Väggen ovanför oss ser…
Ja, vi får väl se. Den ser intressant ut.
Herregud. Det är som Jenga.
Sten!
-Det är lite läskigt, Fuco. -Jo, jag vet.
Jag skulle ta mig runt en rand för att nå avsatsen,
och nästan vartenda grepp satt löst.
Det som var utmanande och skrämmande
var att jag var tvungen att avlägsna allt utan att falla.
Okej, Fuco. Jag fortsätter.
...Ja!
Det här är slutet på min pitch.
-Läget? -Det där var läskigt.
Okej, vi gjorde det. Vi nådde avsatsen.
Ett, två, tre! Dra.
Tre!
Det börjar bli mörkt, och vi halar fortfarande upp väskor.
-Det är så mycket saker. -Ett, två, tre!
Nu börjar det att bli intressant ur ett biologiperspektiv.
Jag ska leta efter grodor.
Vi sätter upp vårt klippväggsläger.
Vi försöker bara göra oss hemmastadda här uppe mot toppen.
Planen är att söka oss till andra sidan av traversen i morgon
för att försöka ta oss till toppen.
Det blir garanterat ett äventyr.
I morgon handlar det om utforskning.
I vetenskapens namn. Som dr Bruce Means representanter
måste vi försöka hitta grodan. Det blir inte enkelt.
AVSATSLÄGRET
Vi har haft kontakt med Michael Strahan från Good Morning America.
DEN 14:E DAGEN
Vi håller omvärlden uppdaterad om expeditionen via satellittelefon.
Det är rätt häftigt att kunna dela upplevelsen med omvärlden i realtid.
Hej, Alex. Hur är läget? Hur går det för er?
Det går jättebra. Vi har lyckats bestiga en del av den enorma tepuin.
Vi har nått en avsats som leder till toppen.
Ja, det går jättebra.
Jag hörde de tråkiga nyheterna om Bruce.
Vad var det som hände? Och framför allt… Mår han bra?
Han har stannat kvar i ett av lägren längs med vägen mot väggen.
Vi har radiokommunikation med hans läger.
Uppfattat. Jag är här.
Jag mår så bra som man kan.
Vi har hittat många underbara, spännande och exotiska nya arter
som utökar inventeringen och bidrar till att synliggöra området
som en betydelsefull plats för biologisk mångfald.
Det är en laginsats. Den är inte över än.
Sökandet fortsätter och jag är överlycklig. Kom.
Det låter alldeles otroligt.
Var försiktiga under sista rycket till toppen, okej?
Vi hejar på er.
På höjderna där det finns växtlighet är det väldigt blött.
Det är naturliga livsmiljöer för grodor och andra djur.
Att hitta ett ryggradsdjur som är endemiskt på klippväggarna
vore enastående. Det vore en otrolig upptäckt.
Det här ser farligt ut.
Jag ska ta mig upp genom den här lilla tunneln och vidare.
Jag tror att nyckeln är att hålla sig nära klippans fot.
Jösses, vad mycket kusliga kryp. Det är fullt av fågelspindlar.
På vissa ställen var buskaget nästan ogenomträngligt.
Man fick riva sig igenom det.
Till slut kom vi ut på Wei-Assipus topplatå.
TOPPLATÅN
Herregud.
Det här ser helt galet ut.
Titta på det där trädet. Det är Dr. Seuss-stil på det.
Eftersom Bruce inte kunde ta sig upp var vår uppgift på toppen
att hjälpa honom att avsluta hans livsverk genom att leta efter nya grodarter.
Vi är på platån. Inte på den högsta punkten,
men vi har i stort sett nått toppen.
Håll ögonen öppna. Det här är definitivt grodterräng.
Det är nu vi behöver klart väder,
för vi har inget skydd ute i det öppna, och förstås…
Molnen rullar in över kanten på tepuin.
Och vi är tillbaka i dimman.
Vi kan inte se ett dugg, och det börjar regna.
Nej.
Fryser du? Kom och sätt dig här, Fuco.
Jag var kraftigt nedkyld.
Jag kröp in under en poncho med Mark, under ett stenblock.
Två killar under en poncho.
De försöker att hålla sig varma här uppe på toppen.
Inte precis den toppglädje vi hoppades på.
Vi har inte lyckats hitta grodan, och jag är genomblöt.
Vi letar efter grodor.
Det är som en nål i en höstack.
Bruce verkar hitta dem utan problem, men…det är inte så enkelt.
Även om man hör den är det svårt att fånga den.
-Det låter som om den sitter i träden. -Ja.
Min tanke var att vi skulle fokusera sökandet på bromeliorna.
Det är ett perfekt gömställe för grodor. Men jag kunde inte hitta den.
-Herre… -Vadå?
Varelser!
-Vilken typ? -Grodyngel!
Jag fick tag på en.
Herregud! Jag hittade ett grodyngel.
Det är förstås ett säkert tecken på att det finns grodor här.
Hej, Bruce. Det är Mark.
Hej, Mark. Var är du? Har ni kommit fram? Kom.
Ja, vi är uppe på topplatån.
Vi hittade precis en vattenpöl som var alldeles full av grodyngel.
Fantastiskt! Jag är förväntansfull. Det blir intressant att se vad ni hittar.
Om ni kan samla in det i påsar till mig
så är tvärsnittsundersökningen klar när ni kommer ner.
Var försiktiga. Klart slut.
Det låter bra. Vi hör av oss snart, okej? Klart slut.
Målet var att hjälpa Bruce upp på klippan.
Det gick inte helt enligt plan.
Men vi klarade av klättringen.
En första bestigning av en tepui som ingen klättrat förut.
Vi tog oss till toppen, fullbordade tvärsnittsundersökningen
och hittade grodyngel åt Bruce som kan vara en ny art.
Det var därför vi kom hit. Och det var viktigt för mig,
för jag har sett vad som sker på andra ställen i området.
Skogsavverkning och gruvarbete.
Om folk känner till platsen och dess magi kommer de att beskydda den.
-Hej, allihop. -Hej!
-Hej. -Hej!
Härligt att se dig.
-High five! -Läget?
Du blir smutsig. Jag är dyngsur.
Tjena. Hur är det med dig? Jag är rätt utsvulten.
Du ser tio kilo lättare ut.
-Hej, Bruce! -Fuco!
Jag tror vi fick den.
-Få se vad du har. -Härligt att se dig.
Detsamma.
Den här tvärsnittsundersökningen blev väldigt framgångsrik.
Vi har genomfört hela tvärsnittet nu.
Det var delen från topp till vattenfall som behövde dokumenteras,
och det gjorde vi med råge. Jag önskar att jag hade varit där.
Det har varit en innerlig önskan. Men ni gjorde det, för oss.
Bruces passion för biologi är smittsam.
Det känns som om vi har gjort nåt meningsfullt.
Att samla nya arter, studera dem, ta DNA-prover,
och att få se nåt som ingen annan har sett förut.
Vetenskapen har inneburit stora framsteg
men vi har fortfarande bara skrapat på ytan av det vi kan förstå.
Tepuierna är speciella platser.
De är en del av mitt liv, min kärlek, min karriär.
Den här resan var en gåva.
Och jag vill gärna göra mer.
Men om jag inte får chansen, blir det här en av mitt livs höjdpunkter.
DNA-ANALYSEN AV BRUCES PROVER
BEKRÄFTADE ATT FEM NYA ARTER HITTADES UNDER EXPEDITIONEN
EN UPPSJÖ AV VÄXTER OCH DJUR ÄR FORTFARANDE OUPPTÄCKTA
I AMAZONAS VIDSTRÄCKTA REGNSKOGAR I DAG…
MEN OM DE INTE SKYDDAS KAN DE FÖRSVINNA INNAN VI ENS UPPTÄCKT DEM.
LÄS MER OM HUR NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY STÖTTAR FORSKNINGSRESANDE
SOM BELYSER OCH SKYDDAR VÄRLDENS UNDER PÅ NATGEO.COM/IMPACT
PRODUKTIONSUTSLÄPPEN HAR KOMPENSERATS MED KOLDIOXIDKREDITER
Undertexter: Emilia Svensson