Downloaded from YTS.MX
În dimineața asta, Alex Honnold, din documentarul Free Solo,
Official YIFY movies site: YTS.MX
escaladează o formațiune stâncoasă amazoniană neexplorată încă, un „tepui”.
Am colaborat cu echipa
și le-am urmărit expediția. Au venit cu omul de știință Bruce Means,
care crede că acești tepui abundă în biodiversitate.
Acesta i-a comparat cu un Galapagos ascuns, plini de specii nedescoperite,
pe care vrea să-i vadă protejați.
Toți acești tepui... Aproape fiecare atinge uneori 300 m în înălțime,
cu creste stâncoase. Și n-au mai fost explorați în căutare de specii noi.
Cred că cei mai mulți oameni sunt surprinși să afle
că sunt niște turnuri neobișnuite în mijlocul junglei.
E ca un loc mitic, știți?
Unde găsești lucruri mai sălbatice decât orice ți-ai putea imagina
și locul ăsta există cu adevărat.
Să faci primele ascensiuni înseamnă cu adevărat explorare modernă,
fiindcă vei ajunge... în cazul de față,
pe o stâncă neatinsă de om.
Și, prin urmare, chiar nu știi ce vei găsi.
Trebuie să stăpânești frica și incertitudinea
și să rămâi calm în acele momente când pășești la propriu în necunoscut.
EXPLORATOR
ULTIMUL TEPUI
Am pornit într-o expediție în inima impresionantă a Americii de Sud, tepuii.
BIOLOG
Am mai fost aici cu Bruce.
Ultima dată când am fost era în...
LIDERUL EXPEDIȚIEI
...în 2006. Deci au trecut 15 ani
și de atunci am tot încercat să mă întorc.
Când am venit în prima expediție aici cu Bruce,
am fost martorul pasiunii lui pentru știință.
Știu că într-una dintre călătorii a descoperit nouă specii.
Am zis: „Dumnezeule!” Asta... ceea ce face el...
E practic într-o misiune personală pentru a salva toată această zonă,
descoperind și catalogând suficiente specii pentru a dovedi lumii
că această zonă cu o biodiversitate inegalabilă trebuie să fie protejată.
Dar el se apropie acum de 80 de ani.
Și a mai rămas un loc în care nu a putut niciodată să ajungă,
pentru a-și desăvârși lucrarea...
acolo sus, pe pereții stâncoși...
Așa că l-am sunat pe Alex Honnold.
Alex este unul dintre cei mai curajoși,
dacă nu cumva cel mai curajos cățărător din lume.
I-am spus ce avem de gând să facem. Și lui Alex i-a plăcut ideea
de a-l urca pe Bruce pe stâncă, iar Alex e genul de om încrezător.
Și vrea să reușească asta.
O expediție ca asta, cu un biolog de renume,
cu o echipă grozavă, cu un obiectiv tare.
CĂȚĂRĂTOR PROFESIONIST
Nu e o ocazie cu care te întâlnești tot timpul.
E ce am dorit mereu să fac în viață.
Rolul meu este să mă asigur că reușim să escaladăm peretele.
Și cred că... în special cu cineva de 80 de ani,
vom fi foarte atenți cu asta,
dar cred că va fi înspăimântător.
O mie două sute de metri, am coborât la vreo 1150 m...
- Care e cel mai aproape de perete sau... - Asta înseamnă vreo 600 m pe verticală?
- Bruce, este bine pentru tine? - Da.
Ar trebui să pot găsi specimene.
Trebuie să fie duse în muzee, să se consemneze că le-ați găsit,
iar eu trebuie să obțin mostre de ADN.
CĂȚĂRĂTOR ȘI BIOLOG
După aceea, nu crezi c-ar trebui să se ocupe și de o zonă mai mică?
- Da. - Mică.
- Dacă reușim să te ducem pe vârf... - Da. Atunci vom ști.
Poți să faci o inspecție completă.
Scenariul optimist ar fi ca peretele să fie suficient de abrupt
ca să atârne practic coarda liber în jos, ca un fir cu plumb.
Și apoi practic îl tragem, ca pe un sac...
ar sta pur și simplu pe un scaun mic,
ar pluti ușor de-a lungul zidului, ar admira priveliștea, ar căuta specii.
Bine, dar dacă nu poate să atârne?
Atunci va trebui să improvizăm ceva.
Din fericire, ai un cățărător cu tine și ne descurcăm noi cumva, nu?
Da, bine, îl am pe Honnold, dar problema e că Honnold,
deși e foarte entuziasmat, nu-l poate trage singur pe Bruce.
Nu, dar avem o echipă.
- Va avea nevoie de ajutor. - Da, probabil.
Obiectivul nostru de escaladat se află în adâncul junglei amazoniene.
Așa arată priveliștea în față. Sunt 55 km de mers dificil prin junglă.
Bine, Bruce, mers ușor.
Să fii cu Bruce în junglă e un mod incredibil de a aprecia
diversitatea vieții din jur.
Știe povestea din spatele oricărui lucru.
Uite! Acolo. Nu e tare?
Parcă ai fi la o petrecere cu cineva care-i cunoaște pe toți.
„Tipul ăla ieșea cu fata aia, apoi au fost împreună,
apoi persoana aia...” Cunoaște toate relațiile.
Și cred că atunci când apreciezi rețeaua complexă de relații
din junglă mai mult, totul devine mai antrenant.
Ceva bun.
Păianjenii sunt prădători și de obicei se mănâncă între ei,
așa că sunt în mod normal solitari.
Dar sunt și unii care trăiesc în colonii. Ca acesta. E grozav.
Pasiunea lui pentru natură mă inspiră foarte mult.
Mă inspiră... nu numai ca biolog, ci și ca persoană.
Și mă simt onorat să particip la o expediție alături de el.
Expediția asta e un fel de apogeu al muncii mele în America de Sud.
Totul a pornit în copilărie, când am început să apreciez natura
și să-mi pun întrebări despre sensul oricărui lucru.
Și curând, pe la nouă sau zece ani, am devenit fascinat de evoluție.
Așa că prindeam șopârle, șerpi, tarantule, scorpioni
și le puneam în borcane.
E tare. Vezi vârful ăla galben al cozii?
Urcă acum.
Și, în cele din urmă, asta m-a adus în această regiune minunată...
- Nu, nu sări. - Apoi m-am îndrăgostit de tepui.
Nu sări. Uite așa.
Tepuii sunt un fel de insule în cer.
Au fost probabil erodați în gresia din Africa
atunci când America de Sud și Africa erau legate,
în urmă cu multe milioane de ani.
Această expediție este prima care încearcă să cerceteze pereții unui tepui
pentru a vedea dacă adăpostesc o floră și o faună unice.
Sperăm că dacă evaluăm bogăția de specii
a acestei zone anume, putem să-i determinăm pe șefii guvernelor
și pe locuitorii Guyanei
să-și dorească să conserve acest loc frumos, fabulos.
Este visul lui împlinit.
Această expediție ar putea fi capodopera sa.
E super.
A participat la 33 de expediții la tepui. Nu a fost niciodată pe stâncă.
Așa că pentru asta ne aflăm aici, să îl ducem pe Bruce într-o expediție
chiar până în vârful unui tepui, ca să caute noi specii
și să catalogheze ceea ce există aici,
în acest loc unic în lume, pe care oamenii de știință nu l-au explorat cu adevărat.
ZIUA 6
Hei, Troy, cum e vremea azi?
Vremea nu e prea bună, nici prea rea.
Vremea e în regulă.
- Mai putem să mergem? - Da. Da.
- Nicio problemă? - Nicio problemă.
Mersul prin junglă pentru a ajunge până la tepui
e o experiență interesantă, fiindcă pornești din pădurea tropicală,
ceea ce tehnic înseamnă hiking, treci peste rădăcini, traversezi cursuri de apă.
Și în fiecare zi devine tot mai greu
pe măsură ce te apropii de tepui, de pereții propriu-ziși,
fiindcă terenul devine mai abrupt și e acoperit de mai multă vegetație.
Te solicită în continuu toată ziua.
Îți zici: „E tot mai rău. Din ce în ce mai rău!”
E un război de uzură cu noroiul și cu saturația
când mergi prin pădurile astea. Deci e greu.
Încep să obosesc puțin.
Cred că fac asta azi...
de aproape șase ore.
Îmi fac puțin griji pentru Bruce,
fiindcă terenul devine tot mai abrupt și mai complicat.
Bruce se deplasează mai încet decât am anticipat cu toții.
Cu greutate. Cred că și el este surprins
de cât de mult este solicitat.
E în regulă, Bruce?
- În regulă. - Ești bine?
- Da. - Bine.
E greu să nu îți faci griji dacă vom putea s-o scoatem la capăt.
Mergi înainte!
- Încă patru zile până la Double Drop. - Da.
Apoi ajungem la partea anevoioasă.
ZIUA 10
Ai grijă, ia-o ușor.
O să fie foarte periculos pentru Bruce.
A ajuns la partea cea mai abruptă. Așa că își pune un ham
și poate că Mark o să-l asigure.
Într-un fel este destul de ușor,
dar și dacă ai căzut... ai putea să mori, deci...
Populația Akawaio a construit această scară șubredă.
Cobor câte una pe rând.
- Da, sunt trepte mari. - Da, văd.
E o problemă pentru mine... să-mi îndoi genunchii.
Da, văd ce fac.
Să vedem aici.
Super, Bruce. Aproape ai ajuns. Ești soldat.
Hei!
Frate, a fost un efort incredibil.
Nu mai trebuie decât să aluneci și să patinezi prin noroi încă 10 minute.
Mă descurc cu noroiul.
Este puțină durere și o oarecare suferință,
dar răsplata...
e ceva de-a dreptul copleșitor.
TABĂRA DE LA BAZĂ CASCADA DOUBLE DROP
Îmi place la nebunie! Abia aștept să intru în apă.
- Bun venit la Double Drop! - Strașnic!
Acesta a fost cu adevărat un moment mult așteptat pentru Bruce.
Știu că este unul dintre locurile lui preferate de pe Pământ.
Și știu că era o parte a visului lui să ajungă aici.
E Shangri-La-ul meu!
E... cel mai sălbatic, curat...
îndepărtat și frumos loc de pe planetă în care am fost.
Nu-mi vine să cred că am putut să revin... pentru ultima oară.
A fost un moment extraordinar, dar în același timp,
ne afundam tot mai mult în mijlocul pustietății
și eram implicați într-un mod înfricoșător.
Mă uitam la calea de acces și mă gândeam:
„Cum Dumnezeu vom străbate cu Bruce acest teren?”
Doamne!
Mark, ce-avem?
E tepuiul Wei-Assipu.
Arată... anevoios.
Nu o să fie ușor de escaladat.
Mai ales să urci acolo pe cineva de 80 de ani.
ZIUA 11
Toți însoțitorii îl ajută pe Bruce...
CĂȚĂRĂTOR ȘI BIOLOG
...să strângă broaște, șopârle, șerpi, păianjeni.
E o nebunie în tabără.
Ai o tarantulă mare.
Păianjenul Goliat, cel mai mare păianjen din lume.
În această parte a lumii,
inventarul inițial al animalelor și al plantelor de aici nu a fost finalizat.
Acest șarpe mănâncă melci.
Și începem să constatăm că pe măsură ce descoperim tot mai multe specii,
devine o „zonă fierbinte” a biodiversității tot mai importantă.
Ultima piesă a puzzle-ului
este să descoperim ce trăiește pe pereții tepuiului.
E un loc la care se ajunge atât de greu,
că pur și simplu oamenii de știință n-au putut să-l exploreze.
I-am promis lui Bruce că va urca pe peretele acela,
dar încă nu știu cum vom face asta.
Cred că vom apela probabil
la o combinație hibridă de tehnici și strategii. Dar în momentul de față,
provocarea pentru un om de 80 de ani e să traverseze jungla.
După ce am văzut cât de afectat a fost Bruce, eu, Alex și Fuco
eram deja impresionați.
Și a devenit evident
că avea să-i ia mult mai mult decât anticipaserăm,
ca să ajungă la baza peretelui.
Ceea ce vom face, cred, e să înjumătățim distanța...
pe care o vom parcurge în fiecare zi.
Asta înseamnă că va dura de două ori mai mult să ajungem acolo.
Bruce poate să parcurgă jumătate din distanță,
dar poate noi putem parcurge toată distanța pe o porțiune,
să ne asigurăm că greutatea peretelui...
Putem aplica puțin tactica dezbină și cucerește.
Da, trebuie să...
- Ar trebui să vorbim la masă. - Cred că da.
Fiindcă sigur există posibilitatea
ca oamenii cu echipamentele și cățărătorii să respecte programul.
Bruce va merge în ritmul lui și totul iese bine.
Teama mea cea mare e că vârsta și capacitatea mea fizică ar putea împiedica
sau încetini cumva expediția. Asta mă deranjează și mă îngrijorează.
Singurul lucru pe care l-am putea face e ca noi s-o luăm înainte
cu însoțitorii, cu cei care deschid drumul
și ne croim o cale până la baza stâncii,
iar Bruce rămâne și se ocupă de ale lui la Double Drop.
Apoi calea este deschisă și noi fie ne întoarcem,
poate să rămânem ceva timp cu el,
fie începem să facem cățărarea.
- Și el ne prinde din urmă. - Are sens.
Cred că împărțirea taberei are sens, cel puțin pentru majoritatea echipei.
MEDICUL ECHIPEI
Fiindcă siguranța cred că este... trebuie să fie o prioritate.
Sunt de acord cu orice vreți să faceți. Nu insist cu nimic.
Nu mă deranjează să fac un singur lucru, unul mic,
fiindcă îmi place să stau în natură, singur în pădure
și fac asta de ani de zile. Dar am 80 de ani, aproape 80.
Ieri am avut câteva căzături și puteam să-mi rup oasele.
- Și... - Trebuie să eliminăm riscul ăsta.
- Da. - Și asta e...
Se pare că suntem toți de acord să ne împărțim,
tu îți stabilești ritmul. Va fi bine.
Asta e.
Deci avem un plan pentru zilele următoare.
- Sigur. - Super. Mergem la culcare.
- Da. - Trebuie să dormi. Mâine e altă zi mare.
- Bine. - Să strângem.
Tipul de cercetare cu care mă ocup, ai putea-o numi știință de nivel alfa.
Merg în mijlocul naturii și caut să văd ce găsesc.
Va fi cu adevărat o surpriză plăcută
dacă am descoperi ceva nou pe stânci.
N-aș putea cere mai mult decât ca Mark și Alex Honnold
să încerce să mă urce pe peretele ăla.
ZIUA 12
Pe curând, băieți.
- Bine, ne vedem sus. - Bine.
Azi e ziua
în care sperăm să ajungem la perete, în sfârșit.
Total necunoscut. Nimeni nu a mai fost acolo sus.
Azi e o zi mare, importantă, pentru expediție.
Amerindienii sunt specialiștii junglei.
Sunt foarte buni la deplasarea pe teren.
Iar de cealaltă parte se află toată echipa noastră
și noi nu știm să mergem prin junglă.
Nu mă orientez deloc în junglă. Nu știu pe unde mergem.
Au un plan. Să-i lăsăm să-l pună în aplicare.
- Vedeți peretele ăla portocaliu de acolo? - Da.
- În stânga. - În stânga.
- Da. - Acolo vrem s-ajungem.
Bine.
GHID AKAWAIO
Vreți să vedeți creasta?
- Uite cum se duce! - La revedere, dronă.
Am văzut peretele de pe potecă
și am început să ne gândim pe unde l-am putea escalada.
Cred că aș mai putea coborî.
Da, aici se întoarce lanțul.
Și e pe partea asta, prin dreapta, drept înainte și de cealaltă parte.
- Tăiem mai mult în fața lui Bruce. - E foarte înalt, frate.
Bine, uită-te la toată vegetația din dreapta, după fața portocalie.
- Vezi acum, cu soarele? - Da, văd...
E pragul despre care vorbeam. Poate e o trecere.
- Aproape se vede. - Da.
Când am văzut caracteristicile pe care încercam să le recunoaștem,
am știut în mare pe unde să mergem.
Succes!
Dacă te uiți de la distanță e ca o mică insulă,
dar să ajungi la perete este de fapt incredibil de complicat.
Dacă vă puteți imagina, ceva foarte gros, adânc,
ca o turbă sau așa ceva.
Atenție la găuri!
Încerci să-ți ții echilibrul pe un buștean subțire
și dacă aluneci, cazi în crevasa adâncă.
Nu știu cum îl vom trece pe Bruce pe aici.
E cam aiurea pe acolo.
E pur și simplu cel mai înșelător teren pe care a trebuit să mă deplasez.
Deci ne trebuie mai mult de o drujbă ca... să-l ajutăm pe Bruce.
- Sau un elicopter. - Da.
Brusc, jungla se deschide și apare peretele de piatră.
Dumnezeule...
- Frate, e incredibil! - E o nebunie.
Era o nebunie. Era o nebunie, dar... iată-ne, în adâncul junglei,
deci în momentul ăsta, chiar cred că vom reuși să escaladăm peretele.
După tot prin ce-am trecut astăzi, mi-e imposibil să...
să mi-l imaginez pe Bruce urcând aici.
N-am mai făcut niciodată așa ceva.
Deci da. Asta e o problemă.
TABĂRA DIN JUNGLĂ
Doamne!
Ei bine, cu siguranță, azi a fost...
cea mai extenuantă zi de până acum, fiindcă am urcat toată ziua.
Da. Îmi fac griji, Bruce. Instinctul îmi spune că...
MEDICUL ECHIPEI
...dacă forțăm, îți punem viața în pericol.
Doamne...
Putem aștepta să vedem ce zice Mark?
Absolut, cred că trebuie să fie o decizie a echipei.
- Dar părerea mea e că... - Bine, părerea ta e... tu ești doctor.
Nu merită să-ți riști viața pentru asta și chiar...
intrăm într-un teritoriu unde...
sunt pericole pe care nu le putem diminua.
- Mark. - Mark.
Hei, Bruce, mă bucur să te aud. Ce faci? Pari puțin obosit.
Vreau să aud ce vești ai,
să vedem care e părerea ta, dacă aș putea urca acolo. Terminat.
Da, deci,
terenul, între noi fie vorba,
este... mult prea dificil și...
prea periculos, cred...
nu credem că e o idee bună să te deplasezi până aici.
Ne facem griji, știi... să nu pățești ceva. N-ar fi...
N-am avea cum să te evacuăm. Terminat.
Înțeleg. Nu sunt încântat de asta, dar succesul expediției
depinde de faptul ca nici eu, nici altcineva să nu fie grav rănit.
Voi continuați să acoperiți aria de monitorizare pe verticală.
Deci orice găsiți, și în special Fuco,
care cunoaște bine fauna herpetologică,
prindeți-l și puneți-l într-o pungă pentru mine.
Și când vă întoarceți, va fi acoperită toată aria de monitorizare.
O să vă trimit un desen cu o specie din genul Stefania,
care este nouă pentru știință și sunt șanse mari s-o găsiți.
Deci orice ați face cât timp vă aflați pe perete
și pe culme
va fi de folos pentru expediție. Chiar dacă eu nu voi fi acolo sus.
Bine, Bruce. O să fac tot ce pot să găsesc o Stefania norocoasă.
Fantastic, Fuco. Știu că dacă poate cineva s-o facă, acela ești tu.
Am terminat și închid.
Am găsit deja mai multe specii noi de broaște care aparțin genului Stefania
la baza tepuiului.
Teoria mea e că ar trebui să descoperim o specie nouă de Stefania
care a evoluat pe creasta tepuiului.
Am simțit că dezamăgesc echipa.
Fiindcă voiam să fac eu asta, dar... am ținut cont de sfaturile lor.
Cu speranța că mă vor duce viu înapoi acasă.
TABĂRA DE PE PERETE
Doamne! Sfinte...
Norii tocmai s-au ridicat pentru prima dată după mult timp.
Curcubeu!
Dumnezeule, asta face să merite totul.
- Așteptai să vezi și albastru? - Cea mai bună priveliște de până acum.
Curcubeie!
E ceva ce îți taie respirația.
Cea mai spectaculoasă scenă la care cred că am fost martor pe munte.
Luăm ce ne trebuie pentru perete. Pornim, în sfârșit.
- Fuco, însoțitorii au adus asta. - Să văd.
Asta e... E o schiță a broaștei pe care o căutăm?
Da.
Ce tare e!
Asta e broasca pe care Bruce vrea să o căutăm pe perete.
O nouă specie de Stefania...
- Sună... - Pe vârful tepuiului Wei-Assipu.
Am o anumită pregătire în domeniul biologiei.
Deci simt responsabilitatea de a fi ochii lui Bruce pe perete.
Vom începe traseul.
E timpul să-mi pun casca.
Și hamul. Tot ce-mi trebuie. Da, e extraordinar.
Bun. Ne cățărăm.
Am pornit.
Nimeni nu a mai escaladat stânca asta.
Planul e să urcăm pe stâncă și să găsim traseul pe măsură ce înaintăm.
TABĂRA DE PE PERETE
După vreo 250 m e o terasă unde sperăm să putem ridica tabăra.
De acolo, parcurgem terasa până la platoul din vârf...
TABĂRA DE PE TERASĂ
...căutând broaște și alte creaturi pe parcurs.
PLATOUL DIN VÂRF
Puțin mai sus este o crăpătură frumoasă, orizontală,
unde ai putea fixa o ancoră.
Anunță-mă dacă dai peste ceva nesigur.
Da. De fapt, aici e cam nesigur.
Bine.
- Totul se desprinde aici. - Da. Așa pare.
Da. E complet aiurea, fiindcă roca e, într-un fel,
și foarte rea, și foarte bună.
Trebuie să ai grijă.
La o primă ascensiune, vor fi și roci care se desprind.
Sunt multe ca asta, știi?
Ăsta e probabil cel mai mare pericol cu care te confrunți
când faci un traseu nou. Adică vorbim de lucruri care pot fi imense,
ca bucăți de stâncă de mărimea unui autobuz școlar.
Dacă se desprinde una din asta când te cațeri, poți cu siguranță să mori.
Pur și simplu nu știi pe ce te bazezi.
- Ține-mă bine, Fuco. - Da, te țin.
Se desprind o grămadă...
Bun!
Da.
Da!
- E greu. - A fost.
- Prima bucată. - ...atât de rece.
Bună treabă!
Au spus pe unde urcă?
Pe-acolo, chiar prin mijloc, cred.
Am văzut scena asta din aer, în imagini din satelit,
dar să fii chiar aici
e mai impresionant decât ar putea fi orice filmare din aer.
E foarte interesant pentru mine că stânca are terase
și alte locuri, crăpături, fisuri,
unde crește vegetație. Acelea sunt locurile unde probabil
pot să trăiască unele dintre animalele care mă interesează.
Și dacă Fuco, și Mark, și Alex pot să găsească pe stâncă orice animale,
ca broaște sau șopârle, va fi cu adevărat o descoperire mare.
Nimeni n-a mai lucrat vreodată pe stâncă, vedeți de ce.
Oricât aș fi de dezamăgit că nu pot să continui personal monitorizarea
până în vârful tepuiului Wei-Assipu, sunt foarte fericit
că fac asta pentru mine colegii mei,
iar eu am ocazia să petrec o săptămână în acest paradis,
chiar aici, singur,
examinând toate aceste organisme uimitoare care există în acest loc.
Aici voi avea poate o săptămână în care pot să ies afară noaptea și să văd,
și să studiez, și să fotografiez creaturile pe care le iubesc.
Zona de căutare se extinde de la tabăra din junglă până în vârful tepuiului.
Toată zona e plină de specii nedescoperite.
Și broscuța asta de aici... N-am mai văzut ceva asemănător.
Deci avem o altă specie nouă.
- E tare. Felicitări. - Da.
Va contribui la inventarul biodiversității pe care-l facem pentru zona asta
și poate contribui în cele din urmă la conservarea sa.
Foarte tare. Visul unui biolog de teren.
- Cum arată? - Grozav!
Una dintre cele mai mari provocări la cățărări, în general,
este frica de necunoscut.
Și să reușești să-ți controlezi mintea
când întâmpini dificultăți.
Primele ascensiuni sunt practic o versiune amplificată a acestei experiențe,
fiindcă atunci când faci prima ascensiune, n-ai nicio idee despre ce e acolo,
ar putea fi orice deasupra ta. Cine știe ce s-ar putea întâmpla?
Ne aflăm aici sus, asigurându-l pe Mark, în ceea ce s-ar putea dovedi a fi
unul dintre punctele critice pe traseu. Urcă primul acest acoperiș mare.
ACOPERIȘUL
Un acoperiș este o prelungire care iese de pe fața stâncii.
60 M
Acesta se află cam la 60 m pe înălțimea traseului și nu poate fi ocolit ușor.
Ține-mă.
Te țin.
Acoperișul n-arată deloc bine.
E cam extrem.
Încerc să mă gândesc ce-ai face tu dacă ai fi aici. Dar nu sunt sigur.
Trebuie să faci ce crezi că e mai bine, dar...
Cel mai important e pe unde crezi că poți să treci prin acoperiș, știi?
E o crăpătură care te scoate din acoperiș, dar e a naibii de subțire,
abia o vezi și acolo ar trebui să fim, pe acolo.
Probabil c-ar trebui să urci să vezi și tu.
Bine, așa facem.
Alex a luat coarda. Apoi, următorul lucru de care mi-aduc aminte
e cum atârna ca un leneș
și doar... Ne ziceam: „Cred că o s-o facă.”
Bine, Mark. Acum. Ăsta e punctul critic.
Bine, am înțeles!
- Frumos, Alex! - Da!
A făcut cu adevărat una dintre cele mai impresionante cățărări
pe care am văzut-o vreodată, pe teren, prima ascensiune,
atârnând de un acoperiș, cu un grad mare de dificultate.
Și s-a dovedit a fi
cheia pentru tot traseul, fiindcă am trecut de acoperișul uriaș
și așa am ajuns într-o poziție perfectă pentru a continua din acel punct.
Da, frate. Bună treabă!
Acum, pe unde... mă duc?
Doar fiindcă ai o coardă și echipament nu înseamnă că ești de fapt în siguranță.
Te afli undeva departe,
pe un perete izolat, în regiunile îndepărtate ale Guyanei.
Dacă te rănești, știi,
n-ai cum să fii salvat sau să primești ajutor.
Cum e jos, Fuco?
S-a rupt ceva?
Ai scos ceva sau doar ai căzut?
- Doar am căzut. - Da. Tare.
Pare alunecos.
Trebuie să te asiguri că totul e sigur.
Asta e o poziție groaznică în care să te cațeri
și te simți ca într-o scenă din Cliffhanger.
Da, Fuco!
Campion.
Uite ce-a făcut Alex.
Nu-mi vine să cred cât de mult iese în afară.
- Sunt vreo... 9-12 m în afara peretelui. - Iese mult.
De aici, mai sunt încă vreo 180 m de stâncă verticală
până la o terasă unde putem ridica tabăra pentru noapte.
180 M
Această expediție, din păcate,
este probabil ultima călătorie
în care voi merge prin junglă.
Îmi place să merg pe jos, încet, să mă uit la mușchi,
mă uit... găsesc o insectă, văd un animal pe care nu l-aș fi văzut
dacă mă deplasam repede. Și așa, acum un minut,
mi-a sărit în față micuțul ăsta. E o broască râioasă.
Broaștele râioase sunt broaște, dar nu toate broaștele sunt râioase.
Cum să nu-l iubești?
E un loc atât de curat.
Doar noi am pus piciorul aici, din câte știu. E sălbatic și izolat
și cum nu se poate mai frumos.
Vreau doar să tac și să-l iubesc.
Să mă afund în el.
O să părăsesc această planetă... într-o zi.
Și-o să-mi fie dor de ea.
Ei bine...
Urmează să mă avânt în necunoscut aici. Suntem puțin în nor,
totul e puțin ud, ceea ce nu e bine
și, evident, îngreunează cățărarea, fiindcă toate prizele sunt ude.
Dar o să continuăm să înaintăm și vedem cum merg lucrurile.
A fost cel mai mare obstacol de azi.
Frumos, Alex!
Da. Vreau să mă asigur că se simte ca o călătorie de plăcere aici, sus.
Aici Fuco și cu mine ținem.
Fuco îl asigură pe Mark, care... să vedem. Se vede acolo jos?
Da, uite-l.
Încă se cațără prin norii ăia demențiali.
Cred că de asta i se spune pădure din nori.
Peretele deasupra noastră arată...
Bine, vom vedea. Arată foarte interesant.
Doamne! Chiar zici că e un joc Jenga.
Piatră!
- E puțin înfricoșător, Fuco. - Da, știu.
Era o margine de care trebuia să trec ca să ajung la terasă
și aproape fiecare priză se desprindea.
Și ce-a fost foarte greu și înspăimântător pentru mine
e că a trebuit să le desprind pe toate fără să cad.
Bine, Fuco, acum caut.
Da!
Asta e ieșirea până la nivelul meu.
- Ce e? - A fost de groază.
În regulă. Am reușit. Suntem pe terasă.
Unu, doi, trei! Trage!
Bine, pe sub asta.
Trei!
Ne prinde întunericul și noi încă tragem în sus saci imenși.
- Sunt atâtea lucruri. - Unu, doi, trei!
Acum, o să devină interesant din perspectiva biologiei,
fiindcă voi căuta broaște.
Ridicăm tabăra de pe perete.
Practic, încercăm să ne instalăm în noua noastră casă,
sus, spre vârful stâncii.
Deci planul pentru mâine e să cercetăm această trecere,
toată porțiunea asta și vom încerca să ajungem pe culme,
și... garantez că va fi o aventură extraordinară.
Explorare, asta vom face mâine.
Explorare în numele științei. În numele dr. Bruce Means,
trebuie să încercăm să găsim broasca. Nu va fi ușor.
TABĂRA DE PE TERASĂ
Am ținut legătura din interiorul expediției cu Michael Strahan
de la Good Morning America.
ZIUA 14
Le-am oferit informații prin telefon despre expediție și despre ce făceam.
E foarte tare să împărtășești această experiență cu lumea când se întâmplă.
Hei, Alex. Cum te descurci? Cum merg lucrurile acolo?
Hei, e grozav. Am reușit să escaladăm o porțiune din tepuiul ăsta uriaș.
Avem un sistem de terase care va face legătura cu vârful propriu-zis.
Așa că lucrurile merg grozav.
Am auzit veștile neplăcute despre Bruce.
Ce s-a întâmplat? Și, în primul rând, este bine?
A rămas în una din taberele intermediare de pe calea de acces la perete.
Comunicăm prin radio cu tabăra în care se află.
Recepție. Aici sunt.
Sunt cât de bine se poate.
Găsim tot felul de specii noi, minunate, interesante și exotice,
care contribuie la biodiversitatea lumii, dar și atrag atenția asupra acestei zone,
ca „zonă fierbinte” semnificativă din punct de vedere al biodiversității.
Deci este un efort de echipă. Nu s-a încheiat încă.
Căutarea continuă, iar eu sunt în extaz. Terminat.
Totul sună absolut incredibil.
Dar, băieți, să aveți grijă cu ultimul asalt spre vârf. Bine?
Vă ținem pumnii.
La nivelurile la care apare vegetația
este foarte umed
și e un habitat excelent pentru tot felul de broaște și alte animale.
Să găsim un animal vertebrat endemic pe aceste stânci
ar fi ceva extraordinar, ar fi o descoperire minunată.
Arată periculos.
O să urc prin tunelul ăsta mic de aici. Înaintez.
Cheia va fi să rămânem aproape de baza stâncii.
Ce sinistru! Orașul tarantulelor.
Erau locuri în care hățișurile erau impenetrabile,
unde erai nevoit practic să-ți croiești drumul.
Apoi, într-un final, am ieșit pe platoul din vârful tepuiului Wei-Assipu.
PLATOUL DIN VÂRF
Doamne!
Arată demențial.
Uită-te la copacul acela, e ca în Dr. Seuss.
Fiindcă Bruce nu a reușit să ajungă aici, treaba noastră pe culme era
să-l ajutăm să-și desăvârșească munca de o viață căutând noi specii de broaște.
Ne aflăm sus pe platou, nu suntem în cel mai înalt punct,
dar am reușit să ajungem în vârf.
Uitați-vă bine. Suntem cu siguranță pe terenul broaștelor.
Acum chiar avem nevoie ca vremea să fie bună,
fiindcă n-avem niciun fel de adăpost și suntem în câmp deschis și, desigur...
norii au apărut de după un versant al tepuiului.
Și suntem din nou în ceață.
Nu putem vedea nimic și începe să plouă.
Nu.
Ți-e frig? Vino și stai aici, Fuco.
Aproape am făcut hipotermie. A trebuit să mă bag cu Mark într-un poncho,
sub o stâncă.
Doi tipi într-un poncho, în spațiul ăsta.
Vrei să... încercăm să ne menținem căldura, pe culme.
Da, nu este exact gloria de pe culme, așa cum speram.
Nu am reușit să găsim broasca și sunt ud până la piele.
Căutăm broaște.
Parcă am căuta acul în carul cu fân.
Bruce părea că n-are nicio problemă să le găsească, dar... nu e așa de ușor.
Chiar dacă auzi o broască, e greu s-o prinzi.
Parcă se aude din copacii ăia.
- Poate. - Da.
Mi-a venit ideea să căutăm mai mult pe specii de Bromeliaceae,
un mediu perfect în care se poate ascunde o broască. Dar nu le-am găsit.
- Dumnezeule... - Ce e asta?
Creaturi!
- Ce fel? - Mormoloci!
- Ai prins unul. - Am unul.
Doamne! Am găsit un mormoloc.
Evident, ăsta e un semn sigur că sunt broaște prin jur.
Hei, Bruce. Sunt Mark. M-auzi?
Hei, Mark. Unde ești? Ați reușit? Terminat.
Suntem chiar în vârf. Ne aflăm pe platou.
Am găsit o baltă, care era plină cu mormoloci.
Fantastic. Sunt absolut încântat.
Va fi interesant să vedem ce-aveți.
Dacă poți să prinzi unul și să-l pui în pungă și când vă întoarceți aici
întreaga arie de monitorizare va fi acoperită.
Aveți grijă. Am terminat și închid.
Sună bine. Te contactăm din nou în curând. Bine? Am terminat și închid.
Scopul era să-l urcăm pe Bruce pe vârful stâncii.
Nu a mers totul conform planului.
Dar am făcut ascensiunea.
Prima ascensiune pe un tepui pe care nu s-a mai cățărat nimeni.
Am ajuns în vârf, am acoperit aria de monitorizare pe verticală
și am găsit mormolocii pe care îi ducem lui Bruce, care ar putea fi o specie nouă.
Pentru asta am venit aici. Și este foarte important pentru mine,
fiindcă am văzut ce se întâmplă în alte locuri de aici,
exploatarea forestieră și mineritul.
Și cred că dacă oamenii știu de locul ăsta și cât este de magic,
îl vor proteja.
- Salut, băieți. Bună! - Bună!
- Salut. - Salut!
Mă bucur să te văd.
- Salutare! - Ce faci?
Să nu te murdărești. Sunt ud.
- Bună, frate. Ce faci? - În sfârșit!
- Doamne! - Sunt cam lihnit...
Arăți de parcă ai slăbit vreo 10 kg.
- Hei, Bruce! - Fuco!
Cred că l-am prins.
- Să vedem ce ai. - Mă bucur să te văd.
Și eu.
Monitorizarea pe verticală în expediția asta a fost o mare reușită.
Acum avem întreaga arie de monitorizare, iar porțiunea asta, din vârf
până jos la cascada Double Drop, e partea pe care trebuia s-o acoperim
și am făcut-o din plin. Aș fi vrut să fiu acolo sus cu voi.
Era ceva la care țineam foarte mult. Însă ați făcut-o voi și pentru noi.
Bruce are o pasiune molipsitoare pentru biologie.
Simt că am făcut ceva care contează, am colectat specii noi,
le-am studiat, am luat mostre de ADN
și practic am văzut ceva ce nu a mai văzut nimeni.
Știți, știința ne-a dus departe, dar vreau să spun
că abia dacă am început să înțelegem câte ceva din această lume.
Tepuii sunt locuri speciale pe această planetă.
Sunt o parte a vieții mele, a dragostei mele, a carierei mele
și de aceea călătoria asta este un mare dar pentru mine.
Și aș vrea să mai fac și altele.
Dar dacă nu reușesc, aceasta va fi o încununare a vieții mele.
ANALIZA ADN A MOSTRELOR LUI BRUCE
CONFIRMĂ DESCOPERIREA A CINCI SPECII NOI DOAR ÎN ACEASTĂ EXPEDIȚIE.
NENUMĂRATE PLANTE ȘI ANIMALE RĂMÂN NEDESCOPERITE
ÎN PREZENT ÎN VASTA PĂDURE AMAZONIANĂ...
ÎNSĂ FĂRĂ A FI PROTEJATE, ACESTEA POT SĂ DISPARĂ ÎNAINTE SĂ ȘTIM CĂ EXISTĂ.
AFLAȚI MAI MULTE DESPRE CUM SPRIJINĂ NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY EXPLORATORII
CARE ELUCIDEAZĂ ȘI PROTEJEAZĂ MINUNILE LUMII NOASTRE PE NATGEO.COM/IMPACT
EXPLORATOR A ACHIZIȚIONAT CREDITE DE CARBON SĂ COMPENSEZE EMISIILE PRODUSE.
Subtitrarea: Claudia Patroiu