Downloaded from YTS.MX
Denne morgenen klatrer soloklatrer, Alex Honnold,
Official YIFY movies site: YTS.MX
i en uoppdaget fjellformasjon dypt inne i Amazonas kjent som "Tepui."
Jeg har samarbeidet med teamet
og fulgt reisen deres. De har med seg forsker Bruce Means
som mener tepuiene vrimler av dyreliv.
Han har sammenlignet det med en bortgjemt øy i Galápagos, full av uoppdagede arter,
og han ønsker at de skal bli beskyttet.
Nesten hver eneste tepui er opp til 300 meter høye
kantklipper, og ingen av dem har blitt utforsket for nye arter.
Mange blir overrasket når de finner ut
om disse vanvittige 'tårnene' ute i jungelen.
Det er et mytisk sted.
Hvor det finnes skapninger som er villere enn noe annet du kan forestille deg,
og det eksisterer virkelig.
Den første oppstigningen er så og si moderne utforskning
for du begir deg ut på... I dette tilfellet
en steinformasjon som ingen har vært borti.
Du vet ikke hva du kommer til å finne.
Du må se skrekken og usikkerheten i øynene,
samtidig forbli rolig mens du tar et skritt inn i det ukjente.
Vi er på en ekspedisjon til det storslåtte hjertet av Sør-Amerika, tepuiene.
BIOLOG
Jeg har vært her med Bruce tidligere.
Sist gang jeg var her var...
EKSPEDISJONSLEDER
...i 2006. Det er 15 år siden.
Jeg har prøvd å reise tilbake siden den gang.
Da Bruce og jeg dro på vår første ekspedisjon hit,
la jeg merke til lidenskapen han har for vitenskapen.
Jeg vet at på én av turene oppdaget han ni nye arter.
Jeg bare: "Fy søren!" Det er dette han holder på med.
Han er på et enmannsoppdrag for å redde hele dette området
gjennom å finne og katalogisere mange nok nye arter for å bevise for verden
at dette uovertrufne minglepunktet for dyrearter må bli beskyttet.
Men han er nesten 80 år gammel nå.
Det er ett sted han aldri har fått muligheten å reise til
for å gjøre ferdig arbeidet hans...
Høyt oppe i klippeveggene...
Så jeg ringte Alex Honnold.
SOLOKLATRER
Alex er en av de modigste,
hvis ikke den modigste klatreren, i verdenen.
Jeg fortalte ham hva vi ville gjøre. Alex elsket ideen
om å få Bruce opp klippen, og Alex er en fyr med stå på vilje.
Han vil få det til å skje.
En slik tur med en verdenskjent biolog,
med et godt team og unik historie.
PROFESJONELL KLATRER
En slik mulighet dukker ikke ofte opp.
Det er noe jeg alltid har hatt lyst til.
Rollen min på denne turen er å sørge for at klatringen opp veggen blir en suksess.
Spesielt med en 80 år gammel mann...
Vi må være veldig forsiktige.
Det blir veldig skummelt.
På 1200 meter, jeg fikk oss til å svinge av på 1143 meter,
-som er nærmest veggen, eller... -Men det er 600 meter vertikalt?
-Er det godt nok for deg, Bruce? -Ja.
Jeg bør kunne få noen eksemplarer.
De må være i museer for å kunne dokumentere at du fant dem,
og jeg trenger litt DNA.
KLATRER OG BIOLOG
Tror du ikke at de må forholde seg til et lite område også?
-Jo. -Lite.
-Hvis vi bare kommer oss til toppen... -Da vet vi.
...og du kan få undersøkt alt.
I det best tenkelige scenarioet er veggen bratt nok
slik at tauet henger fritt ned i ei rett linje.
Så kan vi heise ham opp, på samme måte du ville heist opp en bag...
Han sitter på en liten stol,
og svever sakte oppover langs veggen, nyter utsikten, ser etter arter.
Men hva hvis det ikke er noe overheng?
Da må vi improvisere.
Heldigvis tok dere med en klatrer, så vi finner ut av det.
Jeg kan ta med meg Honnold, men problemet er at Honnold,
selv om han er veldig ivrig, ikke kan dra Bruce opp alene.
Nei, derfor har vi et team.
-Han kommer til å trenge hjelp. -Det stemmer nok.
Klatremålet vårt ligger dypt inne i Amazonasregnskogen.
Slik ser utsikten ut foran oss. 56 kilometer med jungelvandring.
Bra gjort, Bruce.
Å være sammen med Bruce i jungelen er en utrolig måte å sette pris på
mangfoldet av liv rundt oss.
Han kjenner bakgrunnshistorien til alt.
Se der! Er ikke det kult?
Som å dra på fest med en som vet alt.
Han bare: "Den fyren pleide å treffe den jenta, og de hang sammen,
"og den personen..." Han kjenner alle forholdene.
Når du begynner å sette pris på det komplekse nettet av relasjoner
i jungelen mer, blir det enda mer engasjerende.
Noe fint, alle sammen.
Edderkopper er åtseletere, og spiser vanligvis hverandre,
så de er vanligvis på egenhånd.
Men det finnes noen som lever i flokk. Dette er en av dem. Det er kult.
Wow.
Lidenskapen hans for naturen er veldig inspirerende.
Inspirerende... Ikke bare som biolog, men også personlig.
Jeg er beæret over å være med på en ekspedisjon med ham.
Ekspedisjonen er på en måte kulminasjonen av arbeidet mitt i Sør-Amerika.
Det hele begynte da jeg var barn, og begynte å sette mer pris på naturen
og fundere på meningen med alt.
Jeg ble raskt fascinert rund tiårsalderen av evolusjon.
Jeg fanget øgler, slanger fugleedderkopper og skorpioner,
og bevarte dem i glass.
Dette er kult. Ser du den lille gule haletippen?
Han er på vei opp.
Til slutt, førte det meg til denne fantastiske regionen...
-Ikke hopp. -...og jeg forelsket meg i tepuiene.
Ikke hopp av. Sånn, ja.
Tepuier er som øyer i himmelen.
De eroderte nok til sandsteinen fra Afrika
da Sør-Amerika og Afrika hang sammen
millioner av år siden.
Denne ekspedisjonen er den første som fokuserer på veggene til tepuier
for å finne ut av om det gror unik flora og fauna der.
Forhåpentligvis, ved å vurdere artsrikdommen
i dette spesielle området, vil det kanskje påvirke regjeringsledere
og folket i Guyana
til å ville bevare dette utrolig vakre stedet.
Drømmen hans går i oppfyllelse.
Denne turen kan være hans magnum opus.
Det er kult. Wow.
Han har vært med på 33 tepui- ekspedisjoner, men aldri vært på klippen.
Det er derfor vi er her, for å ta med Bruce på en reise
til toppen av selveste tepuien for å se etter nye arter
og kategorisere hva som eksisterer
på denne unike plassen på jorden som forskere ikke har utforsket.
DAG SEKS
Hei, Troy. Hvordan er været i dag?
Hverken bra eller dårlig.
Været er greit.
-Drar vi fortsatt? -Ja.
-Ingen problemer? -Ingen problemer.
Å vandre gjennom jungelen på vei til tepuiene
er en interessant opplevelse. Du starter i regnskogen
som er vanskelig terreng, du tråkker over røtter og krysser elvestrømmer.
Som gravis blir vanskeligere for hver dag som går
ettersom du nærmer deg tepuiene, til de store veggene.
Terrenget blir brattere og fyldigere.
Det bygger seg sakte opp hele veien.
Du bare: "Det blir bare verre og verre!"
Det er en utmattelseskrig mot gjørmen og varmen
når du er i disse skogene. Det er tøft.
Begynner å bli litt sliten.
Tror jeg har holdt på med dette...
i nesten seks timer i dag.
Jeg er litt bekymret for Bruce.
Terrenget blir brattere og mer komplisert.
Bruce beveger seg saktere enn vi hadde regnet med.
Med mer anstrengelse. Jeg tror han også er overrasket
over hvor hardt han blir kjørt.
Går det bra, Bruce?
-Det går bra. -Går det bra?
-Ja. -Ok.
Det er vanskelig å ikke bekymre seg for om han faktisk er i stand til dette.
Stå på!
-Bare fire dager til Double Drop. -Ja.
Så kommer vi til den vriene delen.
DAG TI
Forsiktig, ta det rolig.
Dette kommer til å bli utfordrende for Bruce.
Han kom nettopp til den bratteste delen. Han tar på seg en sele,
og Mark sikrer han kanskje.
På en måte er det enkelt,
men på den annen side føler du... Du kan dø, så...
Akawoiene bygde denne vaklevorne stigen.
Ett trinn om gangen.
-Det er store trinn. -Jeg ser det.
Problemet for meg er... å bøye knærne.
Jeg ser hva jeg gjør.
La oss se.
Fantastisk, Bruce. Vi er nesten der. Du er en ekte helt.
Hei.
Kompis, utrolig innsats.
Nå må du snuble og skli gjennom gjørmen ti minutter til.
Gjørme klarer jeg.
Det er litt elendighet og litt lidelse,
men resultatet...
er ting som gir deg bakoversveis.
BASELEIR DOUBLE DROP-VANNFALLET
Jeg elsker det! Jeg kan ikke vente med å bade.
Velkommen til Double Drop!
Det var et stort øyeblikk for Bruce.
Jeg vet at det er et av favorittstedene hans på jorden.
Jeg vet at det var en del av drømmen hans bare å komme hit.
Dette er mitt Shangri-la!
Det er det mest ville, uberørte...
avsidesliggende og vakreste stedet på jorden.
Jeg kan ikke tro at jeg var i stand til å komme tilbake... en siste gang.
Det var et fantastisk øyeblikk, men på samme tid
var vi på vei dypere og dypere inn i ingenmannsland,
og ble forpliktet på et skummelt nivå.
Jeg vurderte tilnærmingen og tenkte:
"Hvordan i all verden skal vi få Bruce gjennom dette terrenget?"
Herregud.
Mark, hva har vi?
Der er Wei-Assipu.
Det ser... skummelt ut.
Det kommer ikke til å bli lett å klatre.
Spesielt ikke med en 80-åring.
DAG ELLEVE
Alle portørene hjelper Bruce...
KLATRER OG BIOLOG
...med alle froskene, øglene, slangene og edderkoppene.
Det er helt galskap.
Du har en stor fugleedderkopp.
Goliattarantell, den største edderkoppen i verden.
I denne delen av verdenen,
har det opprinnelige inventaret av dyrene og plantene ikke blitt fullført.
Disse slangene spiser snegler.
Vi begynner å innse ettersom vi oppdager flere og flere arter
at det blir et viktigere og viktigere minglested for dyrearter.
Den siste biten i puslespillet
er å oppdage hva som lever oppe på tepui-veggene.
Det er slikt et ekstremt sted å komme seg til,
at forskere ikke har vært i stand til å utforske det.
Så jeg har lovet Bruce at han skal komme opp veggen,
men jeg vet ikke helt hvordan vi skal få til det ennå.
Det kommer nok til å involvere
en slags hybrid kombinasjon av teknikker og strategier. Men på dette punktet
er utfordringen trekkingturen gjennom jungelen som 80-åring.
Etter at vi så hvor mye Bruce ble jult opp, Alex, Fuco og jeg
var allerede: "Wow."
Det ble tydelig
at det kom til å ta ham mye lengre tid enn vi hadde regnet med
å komme til bunnen av veggen.
Hva vi burde gjøre, er å halvere avstanden...
som vi planla å dekke hver dag.
Det betyr at turen kommer til å ta dobbelt så lang tid.
Men det betyr at Bruce kan gjøre halve avstanden,
men at vi fortsatt gjør full avstand deler av turen
for å sørge for at vekten av veggen...
Vi kan dele oss opp og komme litt videre.
Vi er nødt til å...
Vi prater om det under middagen.
-Greit nok. -Det er definitivt en verden
hvor begge holder seg til den sammen planen.
Bruce kan holde tempoet han måtte trenge, og alt kommer til å ordne seg.
Min største frykt er at alderen og mine fysiske evner avskrekker,
eller på noen måte sinker ekspedisjonen. Det plager og bekymrer meg en del.
Det vi kan gjøre, er at vi beveger oss fremover
med bærerne, linjekutterne,
og baner vei til bunnen av klippen,
mens Bruce blir værende og holder på med sitt på Double Drop.
Når stien er klar går vi enten tilbake,
kanskje for å tilbringe tid sammen med ham,
-eller vi begynner oppstigningen. -Ok.
-Og han kommer etter. -Det gir mening.
Å sette opp halv-leirer gir mening, i hvert fall for flesteparten på teamet.
TEAMLEGE
Sikkerheten må være en prioritet.
Jeg er med på hva dere vil gjøre. Jeg har ingen innsigelser.
Det går greit for meg å gjøre en liten, enkelt ting,
for jeg liker å være ute i skogen alene,
og har gjort det i mange år. Men jeg er nesten 80 år gammel.
I går opplevde jeg flere potensielle beinknusende fallulykker.
-Og... -Vi må redusere faren for det.
-Ja. -Og det er...
Virker som alle er enige om at vi deler oss.
Du følger ditt eget tempo. Flott.
Det er alt.
Vi har en plan for de neste dagene.
-Greit. -Bra. La oss gå til sengs.
-Jepp. -Du må legge deg.
Stor dag i morgen.
-Ok. -La oss avslutte.
Man kan kalle det jeg gjør for alfa-nivå forskning.
Jeg går ut i naturen og ser hva jeg finner der.
Det ville vært en hyggelig overraskelse
om vi fant noe nytt for vitenskapen på en klippe.
Jeg kunne ikke bedt om bedre folk enn Mark og Alex Honnold
til å prøve å få meg opp veggen.
DAG TOLV
Vi snakkes, gutter.
-Greit, ser dere der oppe. -Greit.
-Sånn, ja. -I dag er dagen
vi forhåpentligvis endelig når veggen.
Helt ukjent. Ingen har noensinne vært der oppe.
I dag er en stor, viktig dag for ekspedisjonen.
Amerindianere er jungeleksperter.
De kan bevege seg enkelt gjennom terrenget.
På den andre siden har du teamet vårt
som ikke vet mye om jungelvandring.
Jeg kan ikke orientere meg i jungelen i det hele tatt.
De har en plan. Vi lar dem gjøre som de vil.
Ser dere den oransje veggen der?
Ja.
-Til venstre. -Til venstre.
-Ja. -Det er der vi vil.
Ok.
AKAWAIO GUIDE
Ser dere den fjellkjeden?
-Se på det! -Farvel, drone.
Vi så veggen fra stien,
og begynte å planlegge hvor vi kunne klatre.
Tror jeg kan gå lavere.
Dette er hvor åskammen bøyer seg.
Det er på denne siden, på høyre side.
Rett ned og over kanten.
Bedre å kutte ned foran Bruce.
Den er ufattelig høy.
Se på all vegetasjonen langs høyre side på den oransje skråningen.
-Man ser det når solen dukker opp? -Vel, det er hyllen
vi snakket om. Kanskje det er en tverrbjelke.
-Du kan på en måte se den. -Ja.
Da vi så trekkene vi prøvde å kjenne igjen,
visste vi hvor vi skulle gå.
Suksess!
Du ser ut i horisonten og det er som en egen liten øy,
men å komme seg til veggen er faktisk veldig komplisert.
Forestill deg den tykkeste, dypeste,
som torvmose eller noe.
Se opp for hull.
Du balanserer på denne tynne stammen.
Hvis du glir, faller du ned i en dyp bresprekk.
Jeg vet ikke hvordan vi skal få Bruce opp gjennom her.
Det er ganske sprøtt.
Simpelthen de mest farefulle greiene jeg har måttet bevege meg gjennom.
Dette vil kreve litt mer en motorsag for å gjøre det lettere for Bruce.
-Eller et helikopter. -Ja.
Plutselig åpner jungelen seg og denne steinveggen dukker opp.
Kjære vene...
-Dette er helt rått! -Det er galskap.
Det var sprøtt, men... Her er vi, dypt inni jungelen,
så nå tror jeg at vi faktisk kommer til å klatre opp veggen.
Etter hva vi gikk gjennom i dag, er det nesten umulig for meg å...
forestille meg at Bruce kommer seg opp gjennom det.
Det var hinsides alt jeg noensinne har gjort.
Det er et problem.
JUNGELLEIR
Herregud!
I dag var definitivt...
Rett der oppe med de mest slitsomme dagene for jeg gikk oppoverbakke hele tiden.
Jeg er bekymret, Bruce. Jeg har på følelsen at...
TEAMLEGE
...presser vi for hardt, står livet ditt på spill.
Du store.
Kan vi vente å se hva Mark sier?
Helt klart. Jeg tror teamet bør bestemme dette sammen.
-Min mening er at... -Vel, din er...
-Det er... -...du er legen.
...ikke er verdt å risikere livet for, og at vi...
beveger oss inn på et territorium...
som har farer vi ikke kan se bort fra.
-Mark. -Mark.
Hei, Bruce. Flott å høre stemmen din. Hvordan går det? Du høres litt trøtt ut.
Jeg må høre fra deg, men
hva er din mening om at jeg kommer opp dit. Over.
Ja, så
terrenget mellom oss og dere
er... alt for seriøst og...
for farlig...
for at vi er komfortable med at du beveger deg opp gjennom det.
Vi er bare bekymret for at du kommer til å skade deg. Det er ingen...
ordentlig måte for oss å evakuere deg. Over.
Jeg forstår. Jeg er ikke fornøyd med det, men ekspedisjonens suksess
avhenger av at jeg, og alle andre, ikke blir alvorlig skadet.
Dere kan fortsette høydetransekten.
Så alt dere finner, spesielt Fuco,
som kjenner til herpetofaunaen godt,
hvis dere kan ta det med til meg.
Når dere kommer ned hit har vi fullført hele transekteringen.
Jeg sender en tegning av en skapning fra arten Stefania til dere
som er ny for vitenskapen, og som dere kan få tak i.
Alt og hva som helst dere gjør mens dere er på veggen
og på toppen
vil gagne ekspedisjonen vår mye. Selv om jeg ikke er der oppe selv.
Ok, Bruce. Jeg skal gjøre mitt beste for å finne den heldige Stefania.
Fantastisk, Fuco. Hvis noen kan klare det, så er det deg.
Over og ut.
Jeg har allerede funnet flere nye froskearter i Stefania-slekten
på bunnen av tepuien.
Teorien min er at vi burde oppdage en ny art av Stefania
som utviklet seg på toppen av tepuien.
Jeg følte jeg sviktet laget.
For jeg ville gjøre det selv, men... Jeg respekterer rådene deres.
Forhåpentligvis betyr det at jeg kommer hjem i live.
VEGGLEIR
Herregud...
Skyene forduftet for første gang på evigheter.
Regnbue!
Gud, dette gjør det hele verdt det.
-Glad for å se litt blått? -Beste utsikten så lang.
Regnbuer!
Dette er helt fantastisk.
Den mest dramatiske scenen jeg noensinne har sett i fjellet.
Gjør klart for veggen. Endelig drar vi.
-Fuco, det kom opp med bærerne. -La meg ta en titt.
Er det... Tegningen av frosken vi ser etter?
Jepp.
-Wow. -Wow, kult.
Dette er frosken Bruce vil at vi skal se etter mens vi er på veggen.
Nye arter av Stefania.
-Høres ut som... -... fra toppen av Wei-Assipu.
Jeg har en viss kunnskap om biologifeltet.
Jeg føler at jeg må være Bruce sine øyne på veggen.
Vi starter turen.
På tide å ta på hjelmen.
Seletøy på. Feste. Det er bra.
Ok. Klatring.
På vei.
Klippen har aldri blitt klatret før.
Planen er å finne en vei opp og lage ruten mens vi går.
VEGGLEIR
Etter 240 meter er det en hylle hvor vi kan forhåpentligvis sette opp leir.
Derfra krysser vi avsatsen hele veien til topplatået...
HYLLELEIR
...og leter etter frosker og andre skapninger langs veien.
TOPPLATÅ
Litt høyere opp er det en fin horisontal sprekk
hvor du kanskje kan få feste.
Si ifra hvis dere kommer over noe som ser tvilsomt ut.
Dette er faktisk litt tvilsomt.
Ok.
-Det er løst her. -Virker som det.
Det er sprøtt hvordan fjellet både
er dårlig og så bra på noen måter.
Du må være forsiktig.
Under den første oppstigningen kommer det til å være løse steiner.
Mye som foregår, ikke sant?
Det er nok den største faren som du møter
når du lager en rute. Vi snakker om store ting,
som steinbiter på størrelse med en skolebuss.
Hvis noe som det løsner mens du klatrer, kan det ta livet av deg.
Du vet ikke hva du kan stole på.
-Følg med på meg, Fuco. -Gjør det.
En haug av løse...
Ok!
Ja.
Ja!
-Det var vanskelig. -Det var det.
-Første stigning. -Så kaldt.
Bra jobbet!
Wow. Sa de hvor de går opp?
På midten tror jeg.
Jeg har sett denne utsikten fra luften på satellittbilder,
men å faktisk være her
er enda mer fantastisk enn noe bilde fra lufta noen gang kan bli.
Det er veldig interessant at klippen i seg selv har hyller
og andre steder, brister og sprekker
hvor planter gror. Det er sannsynlige steder
hvor noen av dyrene jeg er interessert i bor.
Hvis Fuco, Mark og Alex klarer å finne noen dyr på klippen,
for eksempel frosker eller øgler, hadde det vært en stor oppdagelse.
Ingen har noensinne gjort noe arbeid på klippen, forståelig nok.
Selv om jeg er skuffet over at jeg ikke personlig kan fortsette turen
til toppen av Wei-Assipu, er jeg veldig glad for
at kollegaene mine gjør det for meg,
og at jeg kan tilbringe en uke i dette paradiset
akkurat her alene,
og studere alle disse utrolige organismene som lever her.
Her blir jeg i kanskje en uke for å kunne gå ut om natten å se,
forske og fotografere skapninger jeg elsker.
Søkeområdet vårt strekker seg fra jungelleiren min til toppen av tepuien.
Hele området er fullt av uoppdagede arter.
Denne lille frosken, akkurat her. Jeg har aldri sett noe lignende.
Her har vi en ny art.
-Den er så kul. Gratulerer. -Ja.
Dette bidrar til fortegnelsen over det biologiske mangfoldet i området vi lager
og støtte opp under bevaringen.
Ganske stilig. En feltbiologs drøm.
-Hvordan ser det ut? -Rått!
En av de mest utfordrende tingene når det gjelder klatring generelt
er frykten for det ukjente.
Og holde tankene under kontroll
når du møter vanskeligheter.
Den første stigningen er en forsterket versjon av den opplevelsen,
for når du gjør den første stigningen, vet du ikke hva som er der oppe.
Det kan være alt mulig over deg. Hvem vet hva som kan skje?
Vi er her oppe, sikrer Mark på hva som kan ende opp
å være en av vanskelighetene på denne ruten. Han er lederen.
TAK
Et tak er et overheng som stikker ut fra klippeveggen.
60 M
Denne er rundt 60 m opp i ruten, og det er ingen enkel vei rundt den.
Følg med.
Følger med på deg.
Taket ser ikke bra ut.
Det er ganske ekstremt.
Jeg prøver å tenke på hva du ville gjort hvis du var her. Men jeg er ikke sikker.
Greit, gjør hva du synes er best, men...
Hovedtingen er hvor du tror du kan trenge gjennom taket.
Det er en sprekk som går ut av taket, men den er uhyre tynn.
Bare så vidt der, og det er der vi vil være, over der.
Du burde komme opp hit og ta en titt.
Ok, det går greit for meg.
Alex tok tauet. Det neste vi vet
er at han henger som et dovendyr,
og han... Vi bare: "Han går visst for det."
Greit, Mark. Sånn, ja. Den vanskelige biten.
Jeg har deg!
-Bra, Alex! -Ja!
Han gjorde nettopp en av de mest imponerende tingene en klatrer kan gjøre
som jeg bare har sett på stedet, den første oppstigningen,
dinglende fra et tak i virkelig høy vanskelighetsgrad.
Det endte opp med å være
nøkkelen til hele ruten, å komme ut fra dette enorme taket
som satte oss i en meget god posisjon, for å fortsette derfra.
Bra jobbet!
Hvor går jeg nå?
Bare fordi du har et tau og utstyr betyr det ikke at du er trygg.
Du er helt der ute,
du er på en fjern vegg i et fjernt hjørne av Guyana.
Hvis du blir skadet
er det ingen måte du kan bli reddet eller hjulpet.
Hvor er det der nede, Fuco?
Revnet noe?
Dro du utstyret ut eller falt du bare av?
-Bare falt av. -Ok, skjønner.
Det er glatt.
Du må sørge for at ting er helt trygt.
Dette er en skummel posisjon å klatre i.
Det er som en scene fra Cliffhanger.
Ja, Fuco!
Campeador.
Se hva Alex gjorde.
Jeg kan ikke tro hvor overhengende denne er.
-Du er... -Veldig overhengende.
...10 eller 20 meter ut fra veggen.
Herfra er det fortsatt 180 meter med ren stein
til en hylle hvor vi kan sette opp leir for natten.
180 M
Denne ekspedisjonen, dessverre,
er nok min siste tur som involverer
jungelvandring.
Jeg liker å gå sakte, se på mosen.
Jeg finner et insekt, eller ser et dyr som jeg ikke ville sett
hvis jeg gikk fort. Og sikkert nok, for bare ett minutt siden,
hoppet denne lille fyren opp. Det er en padde.
Padder er frosker, men ikke alle frosker er padder.
Hva er det ikke å elske?
Dette er så uberørt som det blir.
Bare føttene våre har vært her som jeg vet om. Det er vilt og fjerntliggende,
og vakkert som bare det.
Jeg vil bare være stille og elske det.
La det synke inn.
Jeg forlater planeten... en dag.
Jeg kommer til å savne den.
Vel.
Jeg skal til å gå inn i det ukjente. Vi er i en sky,
så alt er litt våt, som er beklagelig.
Det gjør det åpenbart vanskeligere for klatrere, for alle grepene er våte.
Men vi fortsetter og ser hvordan ting går.
Det var den vanskeligste delen i dag.
Bra, Alex!
Jeg vil forsikre meg om at det føles ut som en fornøyelsestur her oppe.
Fuco og jeg er ved sikringen.
Fuco sikrer Mark, som... Ser vi han her nede?
Ja, der er han.
Han klatrer opp ut av de sprø skyene.
Det er sikkert derfor de kaller det for tåkeskog.
Veggen over oss ser...
Vi får se. Det ser veldig interessant ut.
Herregud. Det er helt, bokstavelig talt Jenga.
Stein!
-Det er litt skummelt, Fuco. -Jeg vet det.
Det var denne jeg måtte snu for å komme opp til kanten,
og nesten hvert eneste grep kunne fjernes.
Det som var veldig utfordrende og skummelt for meg
var at jeg måtte fjerne alt uten å falle.
Ok, Fuco. Jeg fortsetter.
...Ja!
Dette er utgangen til nivået mitt.
-Hva skjer? -Det var skummelt.
Greit. Vi... klarte det. Vi er på hyllen.
En, to, tre! Dra!
Ok, under det.
Tre!
Det blir mørkere, og vi trekker fortsatt gigantiske bager.
-Det er så mye greier. -En, to, tre!
Nå blir det interessant fra et biologiperspektiv,
fordi jeg kommer til å se etter frosker.
Vi setter opp veggleiren vår.
Kort fortalt prøver vi å finne oss til rette i vårt nye hjem
opp mot toppen av klippen.
Planen for morgendagen er at vi drar av sted i denne traversen,
gjennom denne tingen, og prøver å komme til toppen.
Jeg kan garantere at det kommer til å bli et vilt eventyr.
Utforskning, det er det som kommer til å skje i morgen.
Utforskning i vitenskapens navn. På vegne av dr. Bruce Means,
må vi prøve å finne frosken. Det kommer ikke til å bli lett.
HYLLELEIR
Vi har fulgt med på ekspedisjonen med Michael Strahan
fra God morgen Amerika.
DAG 14
Oppdateringer via satellitt hvordan ekspedisjonen går
og hva vi gjør.
Det er ganske kult at vi kan dele denne opplevelsen med verden mens det skjer.
Hei, Alex. Går det bra? Hvordan står det til der?
Hei, det går supert. Vi klarte å klatre en del av denne enorme tepuien.
Vi har laget dette store hyllesystemet som kobler seg til den faktiske toppen.
Ting går bra.
Jeg hørte de dårlige nyhetene om Bruce.
Hva skjedde? Og fremfor alt, går det bra med ham?
Han har blitt værende i en av leirene på vei til veggen.
Vi kommuniserer sammen på radio med leiren han er i.
Roger. Jeg er her.
Jeg har det så bra som mulig.
Vi finner alle slags fantastiske, spennende og eksotiske nye arter
som legges til verdens biologiske mangfold og bringer oppmerksomhet til området
som et viktig minglepunkt for arter.
Det er laginnsats. Det er ikke over ennå.
Søket fortsetter, og jeg er ekstatisk. Over.
Alt sammen høres utrolig ut.
Men dere, hold dere trygge på den siste etappen til toppen, ok?
Vi heier på dere.
På høydene hvor vegetasjonen oppstår,
er veldig våt,
og er hoved habitat for alle slags frosker og andre dyr.
Å finne vertebrater som er endemisk til klippen i seg selv
ville vært et eksepsjonelt, fantastisk funn.
Dette ser farlig ut.
Jeg går opp denne lille tunnelen her. Følg etter.
Jeg tror nøkkelen er å holde seg nær foten av klippen.
Hellige skumle krypdyr. Fugleedderkopp by.
Det var steder der det bare var ugjennomtrengelige kratt som dette,
hvor du måtte kjempe deg gjennom.
Til slutt kom vi frem til Wei-Assipus topplatå.
TOPPLATÅ
Herregud.
Dette ser helt sjukt ut.
Se på det treet der, veldig dr. Seuss.
Ettersom Bruce ikke kunne komme opp hit, var det vår jobb på toppen
å hjelpe ham med å fullføre livsarbeidet hans ved å lete etter nye froskearter.
Vi er oppe på platået, vi er ikke på det høyeste punktet,
men vi er så og si på toppen.
Hold øynene åpne. Vi er definitivt i et ‘froskete’ terreng.
Nå er det viktig at været er bra,
for vi har ingen tilflukt og er ute i det fri, så selvfølgelig...
skyene kom over siden av tepuien.
Og vi er tilbake i tåken.
Vi kan ikke se noe, og det begynner å regne.
Nei.
Er du kald? Kom sitt her, Fuco.
Jeg var nesten hypotermisk. Jeg måtte krype sammen med Mark i en poncho
under steinen.
Har to karer under en poncho her.
Trenger... Prøver å holde oss varme på toppen her.
Ja, dette er ikke akkurat toppglansen som vi hadde håpet for.
Vi har ikke klart å finne frosken, og jeg er gjennomvåt.
Å lete etter frosker
er som å finne en nål i en høystakk.
Det virker som Bruce finner dem uten problemer, men... det er ikke så enkelt.
Selv om du hører frosken, er det så vanskelig å fange den.
Høres ut som den er oppi trærne her.
-Kanskje. -Ja.
Jeg fikk en idé om at vi bør se mest på bromeliadene,
som er det perfekte stedet for en frosk å gjemme seg. Men jeg fant det ikke.
-Du store... -Hva er det?
Skapninger!
-Hva slags? -Rumpetroll!
-Du har en. -Jeg har en.
Herregud. Jeg fant et rumpetroll.
Det er åpenbart et sikkert tegn på at det er frosker her omkring.
Hei, Bruce. Det er Mark. Hører du meg?
Hei, Mark. Hvor er du? Klarte du det? Over.
Vi er sannelig på toppen. Vi er på platået.
Vi fant en dam som var fylt til randen med rumpetroll.
Fantastisk. Jeg kunne ikke vært mer spent.
Det blir interessant å se.
Hvis du kan fange og pakke den for meg, og når du kommer ned hit igjen,
har vi fullført transeptene.
Vær forsiktig. Over og ut.
Høres bra ut. Vi kommer tilbake til deg snart. Ok? Over og ut.
Målet var å få Bruce opp til toppen av klippen.
Det gikk ikke helt etter planen.
Men vi gjennomførte turen.
Den første oppstigningen opp en tepui som aldri har blitt klatret opp før.
Vi nådde toppen, vi fullførte høydetransektet,
og vi fant rumpetrollene som vi tar med til Bruce som kanskje er en ny art.
Det var grunnen til at vi kom hit. Det er veldig viktig for meg,
for jeg har sett hva som har skjedd andre steder,
tømmerhogsten og gruvedriften.
Hvis folk vet om dette stedet og hvor magisk det er, tror jeg
de vil beskytte det.
-Hei, folkens. -Hei!
-Hei. -Hei!
Godt å se dere.
-Gi meg fem. -Står til?
Ikke bli for skitten. Jeg er så våt.
Hei, kompis.
-Der er du. -Står til?
-Herregud. -Jeg er skrubbsulten.
Ser ut som du har mistet rundt 10 kg.
-Hei, Bruce! -Fuco!
Jeg tror vi fanget det.
-Wow. La oss se. -Godt å se deg.
I like måte.
Denne ekspedisjonens høydetransekt har vært veldig suksessfull.
Vi har hele transeptet nå, og denne delen, fra toppen
hele veien ned til Double Drop, er delen som vi trengte å etablere.
Gjett om vi gjorde det. Jeg skulle ønske jeg kunne blitt med dere.
Det var jeg noe jeg følte sterkt. Men dere gjorde det, og dere gjorde det for oss.
Bruce har en lidenskap for biologi som er smittende.
Jeg føler at vi gjorde noe viktig, å samle nye arter,
studere dem, ta DNA-prøver,
og se noe som ingen har sett før.
Vitenskapen har ført oss langt, men...
Vi skraper fortsatt bare i overflaten for hva vi forstår i denne verdenen.
Tepuiene er spesielle steder på jorden.
De er en del av livet mitt, kjærligheten min, karrieren min,
så denne turen er en av de fineste gavene jeg har fått.
Jeg vil gjerne gjøre mer.
Men hvis ikke jeg får sjansen igjen, blir dette et høydepunkt i livet mitt.
DNA-ANALYSE AV BRUCES PRØVER
BEKREFTER AT FEM NYE ARTER BLE OPPDAGET PÅ EKSPEDISJONEN
UTALLIGE PLANTER OG DYR ER FORTSATT UOPPDAGET
I DEN ENORME AMAZONREGNSKOGEN I DAG...
MEN UTEN BESKYTTELSE KAN DE FORSVINNE FØR VI FINNER UT AT DE FAKTISK FINNES.
LÆR MER OM HVORDAN NATIONAL GEOGRAPHIC SOCIETY STØTTER UTFORSKERE
SOM BELYSER OG BESKYTTER VERDENS UNDERVERKER PÅ NATGEO.COM/IMPACT
Å KJØPE KARBONKREDITTER KOMPENSERER UTSLIPP.
Tekst: Susanne Eikefjord