Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗВ'ЯЗОК ВТРАЧЕНО
БУДИЛЬНИК
Так, паскудо, так! Уперед, Вікторіє!
Що там, Вікі?
Лист від Cloudsystems.
Очолю відділ програмування.
Жартуєш?
Ні, це моя найкраща мить.
Вікі, Вікторія.
Відеоконференція за пів години.
- Ти не бачила? - Ні.
ВІСЕНТЕ ВХІДНИЙ
Телефон дзвонить. Дай мені.
Але я щойно сіла.
- Вісенте дзвонить. - Що?
- Вісенте. - Привіт, Вікі, як ти?
Зайнята, у мене зустріч. Що сталося?
Я виїжджаю о п'ятій.
Куди виїжджаєш?
Як куди? До тебе, з дітьми.
Чому?
Боже, Вікі, ти забула?
Так. Ні, я чудово пам'ятаю.
Ти їдеш у Панаму, а діти залишаться тут.
Міг би сказати через WhatsApp.
Я тобі три тижні писав повідомлення.
Так, я бачила, а вони не могли побути у твоєї матері?
Мама торік померла.
Удар нижче пояса. Пробач. Ти ніколи з нею не ладнав.
Пам'ятаєш, як вона попросила грошей, а тоді вдавала, що ні?
Лише чотири дні. Чи ти не хочеш, щоб діти були з тобою?
Авжеж, хочу. Це ж мої діти. Я їх люблю.
Я чекала їх. Думала, приїдуть раніше, але...
У мене все готово. Я їх чекаю. Приїжджайте будь-коли.
Пам'ятай, у Хуліана проблеми в школі. Я тобі казав.
Так, я знаю, з біологією. Він не розуміє мітохондрій.
- З математикою, Вікі. - Точно, з математикою, гіпотенуза.
Усе добре. Я про це подбаю.
Поки не вимкнулася, прошу, обмеж їм час перед екранами.
- Вони залежні. - Я з цим згодна.
Ніяких екранів. Я подбаю.
- Добре. - Заспокойся. Бувай.
- Вікі, можна щось спитати? - Так.
Хто возитиме дітей до школи?
Uber, Easytaxi, Cabify... Я не знаю, DiDi, Beat...
Хто їм готуватиме?
PedidosYa, Glovo, Uber Eats... Я не знаю, Cornershop...
Домашня робота?
Для цього є Вікіпедія, Ґуґл, Ютуб, Duolingo, TED Talks.
- Я тебе розумію. - Справді?
У мене теж була жахлива мама.
Я не жахлива мама, Анхело.
Я сучасна мама, це інше. Серйозно, я розумію такі ситуації.
Тато жахливо до мене ставився. Зробив життя пеклом.
Стосунки з Вісенте теж були жахливі.
Він завжди вдавав кращого,
бо був успішний, заробляв гроші.
Він пхав тебе в це носом, знецінював, бо він козел.
Вікторіє! Заради бога! Я тебе чую.
Але хороший козел. Хороший тато. Щоб це прояснити.
Він завжди був чудовим татом, і я це ціную.
Залюбки казатиму тобі це частіше.
Гаразд, бувай.
Бувай? Ти куди? Співбесіда за 20 хвилин. Приберімося.
Я лише зайшла.
Анхело, ти тут два роки.
Якщо я потрібна, є телефон, Інстаграм, месенджер, Фейсбук, особисті.
Люба, веселіше.
Я нічим не можу допомогти.
Будь ласка, це чотири дні.
Чотири дні пролетять.
Це ж ваша мама.
Привіт, якщо добре чуєте,
підніміть палець вгору.
Чудово, супер.
Рада зустрічі. Дуже приємно вас бачити.
Мене звуть Вікторія Рустер.
Вікі Ґайо чилійською.
Не хвилюйтеся, іспанською я теж розмовляю.
Добре, бо я вся спітніла. Гаразд.
Ця прекрасна можливість. У мене багато навичок.
Я відповідальна й організована. Організація - це моє.
Ви знаєте, що ми вимагаємо високого рівня відданості.
І ви його отримаєте. Як програміст, я викладаюся на 100%.
Інша кандидатка сказала те саме, і що вона доступна 24/7.
Є інша кандидатка? Ну, я більше доступна. 26/7.
Вікторіє, як справи? Анхела досі тут живе?
- Вона не хоче ділитися кімнатою. - Я ж казала, що хочу ліжко нагорі.
Я на співбесіді. Іди, будь ласка.
Вибачте.
Не хвилюйтеся, я знаю, що таке мати дітей.
Вони не мої. Це племінники.
Я на секунду вимкну звук.
Я зайнята важливою співбесідою. Геть!
Ідіть, із цим розберемося пізніше. Гарненько зачиніть двері.
Продовжуймо. Даруйте.
Гаразд, фінальне рішення ми оголосимо сьогодні о 21:00 за чилійським часом.
Ви отримаєте лист з обраним програмістом.
О 21:00. Я чекатиму.
Навіть більше, весь час перевірятиму пошту.
Чудово. Я вийду із системи.
Це такий вислів. Я ніколи не виходжу із системи.
Я онлайн 28/7. Ну все, дякую, бувайте.
- Ну ж бо, давай. - Ні.
Маєте чудовий вигляд! Я в захваті, що ви тут. Я вас тижнями чекала.
Я все замовила. Вдягнула блузку - все для вас! Обіймашки!
Який ти великий. Великі кучері, велика голова, великий розмір - усе.
Зажди, я маю ввести ім'я сюди...
ВІКІ СТВОРИЛА ГРУПУ «ЧОТИРИ ДНІ»
Зробила групу в Whatsapp, щоб бути на зв'язку.
«Добре, мамо». Люблю чути ваш голос.
Відправте смайлик, хоч той, що підморгує.
Перше правило цього дому...
Точно, його нема, адже в цьому домі немає правил.
Мама крута! Мама супер!
Я знаю! Правил немає. Користуйтеся телефоном, скільки хочете.
Якщо розрядяться - не проблема,
тут, у спальні - всюди є зарядні пристрої.
Нехай усе буде заряджене.
Мамо, ти змінила пароль від вай-фаю?
Так, тепер це «Ви паскуди, якщо крадете мій інтернет».
«Паскуди» з великої «П», гаразд? Ходімо в спальню.
- Неправильний. - «Крадете» з великої «К».
Тепер працює.
Ну, ось ваша кімната.
Не хвилюйтеся, Анхела спатиме зі мною. Така вже ситуація.
Гей.
- Що це? - Відсунь ноги!
- Вікторіє, як грубо! - Які важкі!
Ось ліжка. Хто де спатиме?
- Я нагорі! - Ні, я нагорі!
- Я перший сказав! - Мені 15, а тобі дев'ять.
- Всього три роки різниці. - Таки є проблема з математикою.
- Що? - Нічого.
Вікторіє! Куди покласти одяг?
Це ж чотири дні. Хай лежить у сумці.
Удома в мене величезна шафа.
Тут теж є шафа. Не величезна, але є.
Так, так.
Величезної частини немає. Нема.
Як ми доїдемо до школи?
ВЕЛОСИПЕД РОЗБЛОКОВАНО!
Ось. Ці два розблоковані.
Гарного дня. Люблю вас. Побачимося.
- Ти не їдеш? - Я?
Я не готова. Не взута відповідно.
Мені треба працювати. Маю закінчити сайт.
Ми не знаємо, де школа.
А GPS нащо? Навіщо він існує?
Добре.
Я поїду з вами. Але лише цього разу.
Усе дуже просто. Побачите.
Вводите назву школи в GPS...
Як вона називається?
- Санта Сесилія. - Санта Сесилія.
Та жартую! Чи я б не знала?
Це написано на нашивках. Очевидно.
Ось вона. Санта Сесилія.
Де почуття гумору? Виправимо.
- Візьму оцей. А це ваші. - Це мій.
На обід купіть щось у кіоску.
Нема грошей.
Завтра повернеш.
- Люблю вас. - Бувай.
Сеньйоро! Доброго ранку, Хуліане.
Ви його мама?
- Ви... - Алехандра.
Алехандра...
Учителька вашого сина.
Так, учителька. Нова, так?
Ні, завжди тут була.
Не знаю, чи ви розумієте,
як погано він встигає на математиці цілий рік.
Так. Я отримала записку. Розписалася в щоденнику.
Ми відправили імейл.
Імейл. Тобто я підписалася електронно.
Я розумію, але все не так і серйозно.
Хто не мав проблем з математикою?
І він малий. Лише десять років!
Мені дев'ять.
Бачите, як добре знає цифри? Він уважний.
У звіті ми написали, що ваш син має лише погані оцінки.
Скоро іспити. Якщо він не складе, залишиться на другий рік.
На цілий рік?
Так, він провалить весь рік, не лише частину.
Власне, я стурбована.
Найкращий застосунок це «Професор математики».
І ми його завантажимо.
Тому хештег «ми ввімкнемо цю штуку».
Думаєте, із застосунком Хуліан краще знатиме математику?
Це все додається.
Ми говоримо про математику, усе додається.
- Зрозуміло. - Побачимося ввечері.
У вас зараз найкращий момент. Найкращий вигляд.
Саме зараз. Бережіть себе.
- Вікторіє. - Вікі.
- Піца. - Дякую.
Заждіть. П'ять зірок. Краще. ніж чайові.
- Вікторія? - Вікі.
- Суші. - Дякую. П'ять зірок!
Не знаю, чи темпура ще тепла.
ПРОФЕСОР МАТЕМАТИКИ 48 ÷ 4
ПОМИЛКА
Передайте кетчуп.
Кетчуп, будь ласка.
Гей.
Яка цікава розмова, але я стомлена. Піду спати.
Відпочиньте. Почистьте зуби.
Брехня. Вона пішла перевіряти пошту.
Анхело, я теж у цій групі.
АНХЕЛУ ВИДАЛЕНО З ГРУПИ
Ти мене видалила!
Так.
ОНОВИТИ
Ніколи не відповідаєш мені.
Їдеш в Аріку?
Ну, так...
Я б залюбки. Але туди важко дістатися.
Пропустиш велику вечірку.
Так?
І коли вона?
Наступного місяця. Подумай.
ОНОВИТИ
ЗАВАНТАЖУЄТЬСЯ
- Якого біса? - Що з інтернетом?
Не знаю, схоже, не працює.
Я перевіряю. Чекай. Без проблем.
Що відбувається?
Я перевіряю. Перезавантажу роутер.
Ну от, працює. Ні, не працює.
Що сталося? Немає інтернету.
Я намагаюся з'ясувати.
Телефон не завантажується. Він як мертвий.
Мій теж, мила.
Не бачиш, що пошта не відкривається?
- Прокляття! - Чорт, нам гаплик.
Ні. Заспокоймося.
Подихаймо. Усе добре. Анхело, шукай свічки.
Коли це ми купили свічки?
Добре, запиши в список.
Уже є! Усе добре. Повернувся.
- Нема сигналу. - Нема.
Спитай у сусідському чаті, чи щось сталося.
Інтернету нема, Whatsapp не працює.
Не працює.
Усе гаразд. Піду поговорю із сусідами.
Побачимося. Заспокойтеся.
Вітаю. Я з квартири 75. У вас є інтернет?
Привіт. Спитаєш маму, чи є інтернет?
Привіт, я сусідка. Інтернет?
Привіт, Вікторіє.
Вітаю, доне... Сусіде з квартири 77.
Як ви? У вас є інтернет?
Ні.
У нас теж.
Схоже, на цьому поверсі ні в кого нема.
Ні, у мене його й не було.
- Ніколи? - Ніколи.
- Взагалі ніколи? - Взагалі ніколи.
Ніколи-ніколи?
Ніколи-ніколи.
ЗАВАНТАЖУЄТЬСЯ
З'ЄДНАННЯ ВІДСУТНЄ
Схоже, що всі геостаціонарні супутники
перестали працювати через сонячне виверження,
що завдало непоправної шкоди
лініям, які забезпечують інтернет.
Професоре, ми знаємо, що останній сонячний шторм був у 1859 році.
Але цей навіть гірший.
Що сталося?
Як це виверження вплине на життя планети?
Ну, життя дуже зміниться.
Телебачення ще працює, але інтернет, що є елементарним, ні.
Телефони не мають сигналу. Вони не працюють.
Тепер я від'єднана.
Оскільки цифровий блекаут триває,
усі авіарейси, внутрішні й міжнародні,
скасовано.
Тато не зможе повернутися.
Ми повторюємо.
Уся планета залишилася без інтернету на невизначений термін.
Мамо? Мамо!
Агов!
Мамо!
Що?
Даруйте.
Це як відеогра.
Це все через інтернет?
Так, ми повернулися в темні часи.
Обережно.
З дороги. Вибачте.
Що відбувається?
Не знаю. Банк зачинений.
Вибачте. Обережно. Даруйте.
Відкрийте банк!
Ідіть, ідіть.
Перепрошую.
Вибачте.
Гей! Вони не працюють!
Нам треба йти. Ось таксі.
Стійте тут. Таксі!
Сюди! Таксі! Ви мене не бачите?
Ось їде інше. Таксі!
- Сідайте. - Заждіть. Готівка є?
Звідки, якщо банкомати не працюють?
Та що з вами?
Підемо пішки. Ходімо туди.
Не відходьте.
Ні, не туди. Ходімо туди.
Чорт, нема інтернету.
Будьте тут. Нікуди не йдіть.
ЗАВАНТАЖТЕ ЗАСТОСУНОК, ЗІСКАНУЙТЕ І ЇДЬТЕ!
Біжіть!
Обережно.
- Їдьмо сюди. - Ні, Вікторіє.
- Учора ми їхали ліворуч. - Це інший шлях.
Обережно. Їдьте близько й швидко.
Усі разом, гаразд? Обережно.
Отак. Не відставай, Хуліане.
Сюди.
Це не тут. Це не школа.
Це коротка зупинка, ясно?
Ні. Що з вами? Ні, вибачте.
Ми ними користуємося.
Знайдіть інші.
Не ставте їх. Ведіть велосипеди.
- Куди ми їдемо? - Це коротка зупинка.
Потім поїдемо до школи.
Вибачте.
Чому черга не рухається?
Картки не працюють.
Ходімо. Вибачте, вони мене чекають.
Не можна.
Вибачте, даруйте.
Без рук.
Багато людей чекає, велосипеди не влазять.
- Підемо сходами. - Вибачте. Обережно.
Тут небагато. Скільки?
- Чотирнадцять поверхів. - Треба йти 14 поверхів?
Я не піду.
Їх було 19, а не 14.
Дев'ятнадцятий! Ми тут!
Ти скаржилася через 14, уяви, якби я сказала 19.
Авжеж, я б скаржилася.
Ходи сюди. Чекай мене дві секунди.
Де ви взяли велосипед? У вас є інтернет?
Ні. Я зламала замок.
Мене звуть Вікторія Ґайо. Я програмістка.
Маю очолити відділ програмування.
У нас немає інформації.
Хтось повинен мати інформацію. Не знаю.
Хто вона?
Голова відділу зв'язку.
- Сусана. - Не говоріть до мене.
- Вітаю, Cloudsystems? - Так.
Привіт, я Ракель. Програмістка.
Мене вибрали, як нову керівницю.
Привіт, я Вікторія. Інша кандидатка.
- Інша. - Так, інша.
Вибачте.
Вибачте, з ким можна поговорити?
З начальником кадрів.
Де його кабінет?
Он там, можете стати в чергу.
- Тонус вернувся. Що робити? - Дзвоніть 103.
- Вибачте. - Вибачте.
- Хочу спитати... - Я теж...
Я перша спитала. Я коротко.
Хто очолить відділ програмування?
Інформація в імейлі, надісланому вчора.
Доведеться почекати, коли відновиться інтернет.
Якщо відновиться. Я поговорю з Рікардо.
- Рікардо? - Так.
Вибачте, хто тут Рікардо? Може, він поможе.
Кларо? Хуліане?
Кларо?
Кларо? Хуліане?
Кларо! Хуліане!
Кларо!
Кларо! Хуліане!
Кларо! Кларо! Хуліане!
Гей, стійте!
Стійте! Що ви робите? Куди їдете?
- У татів дім. - Чому?
Як це чому?
Роззирнися. Світ спаскудився.
А тебе цікавить лише робота.
Це ж на хвилинку. Їдьмо до школи.
Як ми доберемося до школи?
- А що? - Уже пізно.
Ти лишилася без інтернету. Ми лишилися без мами.
Ні, вибач. Ми ж твої племінники.
Ти перебільшуєш. Вважай, ми квити.
Мене мамою не звеш, а я ж тебе народила.
- Це єдине, що ти зробила. - Неправда.
Я приділяю увагу тобі й тому, що ти робиш. Лайкаю всі пости.
Мамо, ми тебе любимо, а не твої лайки.
Не знала, що вам не подобається.
Ви не сказали. Більше не буду лайкати. Не буду.
Інтернету нема. Як ти маєш лайкати?
Добре.
Ми в стресі. Заспокоймося трохи.
Підемо в крамницю, купимо щось смачне.
У школу не підемо, бо вже надто пізно.
Поговоримо про це вдома. Добре?
- Так. - Так.
Ходімо. Стає дуже небезпечно.
Ходімо в безпечніше місце.
Хуліане, обережно. Ні. Спускайся.
Вибачте. Що відбувається?
Картки не працюють.
Мусите брати все, не сплативши.
Лучо, поклади. Воно веганське.
М'ясо.
- Лучо, візьми вина. - Біле, червоне?
Будь-яке. Я буду на парковці.
Добре. Ходімо у відділ молочних продуктів.
Я не переношу лактозу.
Ти надто мала для непереносимості.
Але я їм тофу.
Але тофу це не їжа.
Бери будь-що. Швидко.
Шукайте сніданки. Я в молочний.
- Будьте разом. - Хуліане.
Моє.
Поклади!
Вибачте.
Я не краду. Я б заплатила.
Але картки не працюють. Я все покладу отут. Ось.
Бракує сиру й молока. Дякую.
- Усе добре? - Так, добре.
Тоді я візьму сир, бо він останній.
Молоко ваше. Дайте сир. Я його перша побачила.
Зав'язуйте шнурки, бо впадете.
Гаразд, дякую.
Поквапся.
Люблю ходити в супермаркет!
Так, це приємно.
ЗАВАНТАЖУЄТЬСЯ
З'ЄДНАННЯ ВІДСУТНЄ
Не думала, що стільки буду без інтернету.
Я теж. Два дні наче вічність.
Ніколи не була без інтернету.
Не думав, що інтернет закінчиться.
Як підете до школи?
Є спосіб, тобі не скажемо.
Ми вкрали велосипеди. Глянь.
Бувайте! Гарного дня!
Я поклала тобі обід, Хуліане.
Бляшанку тунця з відкривачкою.
Цілую!
Вікторіє!
Обережно! Вибачте!
ВІЧ-НА-ВІЧ СПОВІЩЕННЯ
Помножити на мінус два, виходить мінус тридцять чотири.
Числова операція йде ось так.
Мінус два, відкрити дужки,
плюс п'ять, відкрити дужки,
чотири, відкрити дужки,
мінус шість, відкрити дужки,
два піднести до чотирьох мінус один, закрити дужки,
поділити на три, закрити дужки,
мінус, відкрити подвійні дужки,
корінь квадратний з дев'яти плюс сім, закрити дужки,
поділити на десять, закрити дужки,
помножити на вісім, закрити дужки. Дуже просто.
Мінус два, відкрити дужки.
П'ять плюс чотири, плюс вісім.
Чому? Бо п'ять знизу. Чотири помножити на один і чотири.
І вісім іде сюди.
Вони від'ємні, тож відповідь додатна.
Для цього п'ять плюс чотири плюс вісім дає 17,
і ми множимо це на мінус два.
Це дає нам мінус 34.
Зрозуміли?
Мінус два, відкрити дужки...
Я хочу знати, що з Кларою, але вона не каже.
Тут?
Так, трохи нижче. Отак.
Не знаю, може, це через її закоханість.
- У кого? - Томмі.
Якого Томмі?
Серфера.
- Якого серфера? - Її шанувальника.
Думаю, їй сумно, бо вона не може з ним поговорити.
Чому не сказала мені? Не говорить зі мною!
Щастить, якщо відповідає на голосові.
Ну от. Запиши їй голосове.
У нас нема інтернету. Як?
- Може, змінимо тему? - Добре.
Я залишила миску, щоб люди могли писати.
Наприклад, ось.
ТРЕБА ВЧИТЕЛЬ МАТЕМАТИКИ КВ. 75
Це теж. Ось, глянь.
Наче сповіщення, щоб люди знали.
О котрій діти виходять?
О третій. А що?
Ні, нічого. Уже 15:05.
Чорт!
- Вікі! - Що?
- Велосипед! - Чорт!
Він тут.
Вибачте!
Вибачте, спізнилася. Не мала, як вам сказати.
Ходімо, поки вчитель не прийшов.
Нарешті! Усе добре?
Так. Ми спізнюємося. Ходімо.
Я непокоюся через вашого сина.
Сьогодні на геометрії в Хуліана була катастрофа.
Геометрія. Залежить від кута, під яким дивитися.
Подумайте про це. Ходімо. Уже пізно.
Бувайте, вчителько!
Бувайте.
Не лишайте велосипеди. Їх слід відвести.
Хто пересунув знак?
Даруйте.
Ось так.
- Ви з 75-ї квартири? - Так.
Потрібні заняття з математики?
- Знаєте, хто може помогти? - Хто?
Ріґоберто, з квартири 77.
Власник господарчої крамниці за рогом.
Мій онук провалив би іспит, а він його врятував.
Тепер він інженер і живе в Торонто.
Торонто, Канада.
Тобі допомогти?
Ні, все добре.
Помалу, та надійно.
Інженер?
1967 рік.
Олімпіада з математики в Буенос-Айресі.
Хлопчик праворуч - це я.
Не знала, що є така олімпіада.
- У світі багато неуцтва. - Так, багато.
Математика прекрасна.
Справді, але дуже дискредитована, бо тепер має погану репутацію.
Так.
Я б усе віддав, щоб учити клас перед натовпом. Не чіпайте!
Вони не слухають, бо весь день занурені в телефони,
і більше нічого не роблять. Прошу тебе!
У мої часи це були наркотики.
Зараз це інтернет.
Вони не розуміють, що це вбиває клітини мозку, і тоді погано вчаться.
І знаєш, хто винен? Батьки!
Вони мають брати відповідальність за освіту дітей.
Це логічно.
Так, тому я тут.
Хотіла спитати, чи не повчите ви мого сина математики.
Ні!
Ні, у мене нема часу.
Але це недовго. Лише основи.
Додавання, віднімання.
Множення. Штуки з дужками.
І ділення. От і все.
Яка середня оцінка?
Його середня оцінка,
ну, 3,55.
А математика зводить його з розуму.
Тоді я не можу відмовити.
- Справді? - Так.
Дякую, Ріґоберто. Я дуже вдячна.
У вас така красива квартира.
Я наче в музеї. Тут так багато...
- У вас стаціонарний телефон! - Звісно.
- Працює? - Не чіпай!
- Вибачте. - Авжеж, працює.
У мене були поштові голуби, але вмерли.
Останнього з'їв кіт.
Справді?
Ні. Я жартую.
- Подобається серфер? - Ну й довгий язик в Анхели.
Ні, клянуся, це не твоя кузина.
Тоді хто?
Я, мій материнський інстинкт. Я ж твоя мама.
Хочу поговорити, щоб знати, що з тобою діється.
Ти ніколи не давала мені порад.
Лише надсилала повідомлення з відмовками або тупими мемами.
Гаразд.
Привіт, Кларіто, це мама, надсилаю це тобі, щоб спитати, як ти.
Що ти робиш?
Привіт, Кларо, це знову я.
Ти не мусиш відповідати, але знай, ти можеш мені довіряти.
Цьомки.
Чи є щось сміховинніше?
Кларо, дуже рада, що отримала твоє повідомлення. Я в захваті.
Ти вважаєш це сміховинним,
але я...
Я хочу знати, хто тобі подобається. Що в тебе з цим хлопчиком?
Я хочу з тобою поговорити.
Дай мені шанс.
Тестовий період, безкоштовну пробну версію, підписку на тиждень.
Не сподобається - поверну гроші.
Коротке повідомлення, не пришвидшуй.
Цьомки, бувай.
Привіт, Вікі.
Слухай, я залишаю тобі це повідомлення, щоб сказати,
я з деким познайомилася в інстаграмі.
Він серфер. Живе в Аріці.
Його звуть Томмі.
І... Я не знаю!
Він милий.
Милий і...
І він мені подобається.
Дуже подобається.
Але я з ним не розмовляла.
Нічого не чула від нього, відколи нема інтернету.
Не знаю, правда в тому,
що це мене дуже тривожить.
Кларо, я дуже рада, що отримала твоє повідомлення.
Два смайлики з пальцем вгору.
Я теж маю дещо тобі сказати.
Смайлик з відкритими очима.
Хуліан братиме уроки в нашого сусіда,
який має стаціонарний телефон. Смайлик телефону.
Думаю, в Асоціації серферів Аріки, смайлик серфу,
теж є стаціонарний телефон, може, вони зв'яжуть тебе з другом.
Смайлик із закритими очима.
Якщо хочеш, можемо з'ясувати.
Мені час іти. Цьомки.
Три смайлики з поцілунками. І червоне сердечко.
Зачинити двері?
Ні.
Залиш відчинені.
Я йду.
Синку, чому такий сумний?
Ти сказала, що моя середня оцінка 5,5?
Він не хоче мене вчити.
Ні, я сказала три з половиною.
І що я шалено люблю математику?
Він не так зрозумів. Я сказала, вона зводить з глузду, в поганому значенні.
Може, він просто старий і погано чує.
Нічого. Я поговорю.
Він пішов у господарчу крамницю.
Піду в господарчу крамницю.
Піду негайно. Я з ним поговорю і все розповім. Зараз.
Сеньйоре Луїсе, що вам потрібно?
Пам'ятаєте мою тітку Сенайду?
- Так, звісно. - Моя тітка.
Ваша близька подруга.
Моя тітка, вона мені як мама. Вона...
А ваша мама? Де вона?
Вона померла.
Я не вірю. Як? Усе ж було так добре.
- Так. - Мабуть, не так і добре.
- Що вам потрібно? - Оце.
Вона залишила мені скриньку.
Скриньку отакого розміру, але там було стільки деталей.
- Маленькі деталі тут і там. - Вона зламалася?
Ні. У ній є...
- Шухлядки. - Ні.
Відділи.
Й оце відпало від одного з них.
- Ручка? Щоб відчиняти? - Так, ця штука.
- У мене є ручки. - Справді?
Він зі мною розмовляє.
Погляньте, ось вони.
Тут є дві чорні.
- Дві білі. - Він добре працює.
Звісно, я візьму ці.
Це все.
Дуже дякую. Запишіть на мій рахунок.
- Так, запишу. - До зустрічі. Бережіть себе.
Я працюю. Я тут продаю речі.
Я прийшла купувати.
- Що ти прийшла купити? - Я прийшла купити...
Оце. Я беру.
Це не продається.
Ріґоберто, я збрехала. Знаю, що не повинна була.
Я це визнаю. Мені шкода.
Хуліан ненавидить математику.
Радше б їв скло, ніж займався математикою.
Я не вигадую. Він так і сказав.
І що ти за мама?
Така, що розуміє свою неправоту, визнає її
і прийшла благати про ще один шанс.
Мені нецікаво.
Дай мені спокій, будь ласка.
Прошу, Ріґоберто.
Спершу владнай усе із сином.
Я не живу з дітьми.
Їхній батько отримав опіку кілька років тому.
І це правильно, бо...
Бо я жахлива.
Зараз я маю шанс допомогти Хуліану
й не хочу його змарнувати.
- Цукерку? - Ні, дякую.
Відмовляєшся від цукерки?
- Ні, одну візьму. - Пізно.
Може, я допоможу вам у крамниці?
Так, буде бартер.
Ти про що?
Це обмін.
Ми щось зробимо одне для одного.
Я розумію принцип. Але чим ми обміняємося?
Часом.
Ви кілька годин допомагатимете Хуліану,
а я натомість проводитиму тут багато годин, допомагаючи вам.
Ти не зможеш тут працювати.
- Бо я жінка? - Ні.
Бо тут треба спілкуватися з клієнтами,
а ти не можеш спілкуватися зі своїми дітьми.
Дайте пробний період.
Тижневу пробну версію.
Як підписка на стримінговій платформі.
Так, може вийти.
Якщо не сподобається, розірвемо угоду.
І я вас більше не потурбую. Не доведеться зі мною розмовляти.
Але я можу почати зараз.
Я вже вільна.
Що скажете?
Ні.
Як це ні?
МЕНІ ПОТРІБНО КУПИТИ ЛІКИ. КВАРТИРА 71
Бо це вже всі побачили.
Не знаю, чия це була ідея...
Прошу, сеньйоро Лусія. Тут усе, окрім цього.
Але завтра привезуть.
Дуже дякую, люба. Благослови тебе Боже.
Щось знадобиться - кажіть.
Треба ще проти тривожності, але я не маю рецепта.
Вони з червоною зіркою, тож я не можу купити.
Але якщо буде рецепт, куплю.
БУДИЛЬНИК
СЬОГОДНІ ОБ 11:00 У ГОСПОДАРЧІЙ КРАМНИЦІ
Більшість клієнтів приходять поговорити.
- Розмовляй. - Ви казали.
Я розумію. Ви вже казали.
Не хвилюйтеся. Розмовлятиму.
Думаєш, упораєшся сама?
Спокійно. Я впораюся.
Я зараз сповнена енергії. Ось.
Так, чого два?
- Ні, не два. V як Вікторія. - А, Вікторія.
- Отже, зможеш? - Так.
Так.
- Щасти. - Добре.
Отже, Хуліане.
Чому ти хочеш вивчати математику?
Щоб не провалити іспит.
Точно. Корисно не провалювати іспити.
Але також корисно розвивати інтелект,
загострювати критичне мислення...
Туфлі.
Хуліане!
Тебе цікавить розуміння математики
чи лише складений іспит?
Складений іспит.
Добре.
«МАТЕМАТИКА ДЛЯ ЧАЙНИКІВ»
- Привіт. - Привіт.
- Як ви? - Добре, дякую.
Чим можу допомогти? Що вам потрібно?
Якщо чесно,
мені потрібен чоловік.
Так, але я питаю про господарчі товари.
Якщо вже ми тут, вам щось звідси потрібно?
Пензлі.
Мені подобається зелений.
- Хочете подивитися? Хочете? - Ні.
Я лише кажу, що подобається.
А ще викрутки, розвішані за розміром.
Такі гарні!
Хочете купити?
Кольорові диски дуже красиві.
Один, два, три, чотири. Тут вісім, дев'ять.
Хочете подивитися?
Ні, навіщо вони мені?
Ви любите розмовляти з клієнтами?
Обожнюю.
Сеньйоре Ріґоберто, я тут.
Добре, заходь.
Заходь.
Тут моя сестра. Просить про послугу.
Так, у чому річ?
Вітаю, так, річ у тому...
У мене є дуже хвора подруга.
І я хотіла попросити подзвонити їй від вас.
- Звісно, он телефон. - Так?
Дякую.
Вибачте, як набирати?
Це рація з війни 1940 р.
Телефон - ота зелена штука знизу.
Добре.
Приніс домашню роботу?
Так, ось.
Гаразд.
Подивимося.
Неправильно.
Неправильно. Неправильно. Ні.
Тут сума правильна.
- Справді? - Добре!
Надія є.
Неправильно.
Схоже, не працює.
Тобто?
Так, хвилинку. Передаю слухавку.
Схоже, твоїй подрузі краще. Вона в клубі серферів.
Дякую.
Алло?
Привіт!
Які у вас уміння?
Просунутий рівень в Illustrator, Photoshop, InDesign, вебдизайн,
флаєри, пакування, інфографіка, векторні зображення.
Також працюю з Google Calendar, Trello або Stark.
Можете почати сьогодні?
- Сьогодні? - Так.
- Зараз? - Так.
- Ми тут усі з такої професії. - Справді?
Так, помічниця офіціанта створила код, щоб уникнути шахраїв. Найкраща.
Тепер витирає посуд.
- А ким ти працювала? - Я? Інфлюенсеркою.
Тисячі фоловерів. Мільйони.
- Мільйони? - Купа спонсорства.
Я ні за що не платила.
- Шкода. - Тепер плачу за все.
Так.
Сьомий столик просить рахунок.
Добре. Іду.
- Крістіно. - Так.
Котрий столик - сьомий?
Крістіно, можеш завтра прийти?
У мене вихідний.
А ввечері?
МАТЕМАТИКА
ГОСПТОВАРИ ДЛЯ ЧАЙНИКІВ
Хтось сказав «морозиво»? Одне тобі й одне тобі.
Смачно.
Анхело, поріжеш цибулю?
Ти здуріла? У мене перерва.
- Я допоможу. - Ні.
Ні, сеньйоре Ріґоберто, сядьте.
- Принести чогось? Води? - Вина.
А зараз... Los Auténticos Decadentes!
Обожнюю цю пісню!
Не знаю, що зі мною стається, Коли я з тобою
Твоя усмішка мене гіпнотизує Твій погляд мене роззброює
І від мене нічого не лишається
Я тану, як морозиво на сонці
Якщо співатимеш, я піду.
Я не для цього позичив вам радіо.
Коли кудись ідемо, я ніколи не вибираю
Бо все, чого хочу, це піти з тобою
Я живу, ходячи колами навкруг тебе
Як покинута собака, Яка йде за тобою на вулиці
Скажи щось!
Але я не твоя полонянка І в мене не залізна душа
Просто щось у твоєму обличчі Мені сподобалося і завоювало моє серце
Але я не твоя полонянка І в мене не залізна душа
Просто щось у твоєму обличчі Мені сподобалося і завоювало моє серце
Це завоювало моє серце
Завоювало серце
Це завоювало моє серце
Чудово!
- Допомогти? - Усе готово.
- Ти плачеш? - Ні, цибуля дуже їдка.
Така їдка.
Сильвіто, ви вмикаєте лампу в поламану розетку у своїй кімнаті?
Ні, лампу у вітальні.
Ту, що привезли з медового місяця в Парижі?
Так, саме її.
Не віриться! Це ж ціла коштовність! Так.
Це стандартна, але ця стара порцелянова краща.
- Вони дуже міцні. - Гаразд.
Не знаю, чи маю готівку.
Не хвилюйтеся. Пізніше заплатите.
- Я запишу. - Дякую, Вікі.
- Як щось буде потрібно, повернуся. - Авжеж.
Повертайтеся зараз. Ви забули пакет.
- Який пакет? - Розетка. По яку ви прийшли.
- Ви ж по неї приходили. - Гаразд.
Вікі, треба поговорити.
Узяла номерок?
Треба взяти номерок.
- Тут нікого нема. - У нас усе суворо.
Поговоримо, коли буде твоя черга.
Дев'ять?
Десять?
- Одинадцять? - 11!
Чим можу допомогти?
Деякі колеги з кафе дали конфіденційну інформацію.
- Яку? - Ту, що «чорт забирай».
- Я слухаю. - Гаразд.
Схоже, один супутник уцілів під час сонячного виверження
і посилає інтернет-сигнали в кілька місць.
- Чорт забирай! - Казала ж!
Зажди, я розкажу де.
- Де? - На півночі!
- Де саме? - У Вифлеємі.
- Де народився Ісус? - Я те саме сказала!
Вифлеєм отут! Біля Аріки!
Ось він!
Не віриться. Це божий сигнал. Це диво.
Зірка Вифлеєма нас веде. Зірка Ісуса.
Чому тобі треба інтернет? Що тобі до цього?
Певність, Анхело.
Я стільки живу в непевності.
Я хочу... Ні, мені треба знати, чи мене взяли на роботу.
Гаразд, де Сантьяґо?
- Ось. - Сантьяґо тут.
Тоді ми поїдемо в... Аріку, Вифлеєм.
Це 2 500 кілометрів на північ?
Як ти поїдеш? Рейси скасовані.
«АНІТА» ГОСПОДАРЧА КРАМНИЦЯ
Поглянемо. Ось!
Це в мене на особливі випадки.
Так. Я щасливий, що ти постукала в мої двері.
Ти допомогла мені з крамницею і зробила навіть більшу послугу.
Змусила вчити Хуліана.
Бо для старої людини, ну, дорослої людини, як я,
найважливіше - почуватися потрібним.
- Будьмо. - Будьмо.
Дуже міцне?
Ні, хороше.
Ріґоберто, я теж хочу вам подякувати.
Ваша допомога Хуліану дуже для мене важлива.
- На бога! - Дякую.
Я перед тобою в боргу.
Хай що тобі знадобиться, кажи.
Я б хотіла дещо попросити, але спершу наберуся хоробрості.
Я слухаю.
- Поїздка? - Поїздка?
Так, поїздка!
Ми всі. Ви, я, сім'я.
А куди?
Це сюрприз.
- Аріка. - Анхело!
- Аріка? - Чому Аріка?
Бо там гарно, я там ніколи не була.
Ми заслуговуємо на гарний відпочинок, а ще
Клара зможе провідати свого друга-серфера, за яким так сумує.
Гарного відпочинку, але я не поїду.
Це не варіант. Чому?
За тиждень іспит, а я не готовий.
Як це? Ти ж стільки вчився.
Я на 70% готовий,
але решта 20% - найважливіші.
Не хвилюйся. Той, хто може тобі допомогти, їде з нами.
- Хто? - Ріґоберто!
Анхело!
Ріґоберто.
- Хуліане? - Що?
- Узяв зошити? - А як гадаєш?
Що не взяв, тому й питаю.
- Так, узяв. - Добре.
- Хуліане, узяв зошити? - Так, годі питати.
Ти забув зошити й книжки.
Не чіпайте його!
Ось і Ріґоберто.
Як чудесно!
Це жарт?
Це прекрасно.
Ого.
- Подобається? - Прекрасно.
Це тюрма.
- Ні! - Так.
Звісно, вона закрита. Вікон немає, але...
Ого.
Не хочу їхати в фургоні господарчої крамниці!
Спокійно, ніхто не дізнається.
Як у нас там справи?
Супер, насолоджуємося краєвидом.
Можу розказувати, що бачу.
Повз нас проїхала червона машина.
Проїхала машина. Проїхало багато машин.
Ми на мосту. Міст, міст, міст.
Машина проїхала з іншого боку.
Шосе, шосе, вантажівка.
З причепом.
- Годі, Вікторіє. - Годі, мамо.
Тут можна їхати швидше.
Якщо хочете...
Тисніть на газ. Машина поїде швидше.
Бо якщо хочете їхати швидко,
можете їхати.
Як космічний корабель.
Ми ніби повільно їдемо.
Інші машини їдуть...
На знаках є максимальна швидкість.
Слід було б написати й мінімальну, бо це теж небезпечно.
Може спричинити удар ззаду.
На певній швидкості кожен може вас догнати.
Дивіться. Бачите черепаху?
Переженемо ту бабусю?
Ви зможете. Уперед, Ріґоберто!
Ні, не переженемо.
- Що? - Хуліан хоче в туалет.
Нам зупинитися?
- Так, авжеж. - Добре.
Скажу Ріґоберто їхати швидше.
Вибачте!
Як чудово!
Кому треба інтернет із таким краєвидом?
- Мені. - Мені.
- І мені. - Мені теж.
То ви хочете їхати?
- Так! - Так, будь ласка.
То їдьмо, невдячні паскудники.
- Тут нічого нема. - Нічого.
Нічого.
У фургон! Їдьмо!
Яке лайняне покоління.
Швидше, Торетто! Їдьмо!
- Що сталося? - Нічого.
Що ти шукаєш?
Крем від прищів. Не можу знайти.
Нервуєшся?
Ні, чому б я нервувалася?
Я б нервувалася.
Весь час би думала: «Я зустріну хлопця, який мені подобається.
Я ледь його знаю, але подобається.
Що як я йому не подобаюся?
А що як подобаюся?
Я маю з ним спати?
Так?»
«Маю отак почати сексуальне життя?»
Я розумію.
Але хочу сказати, що твоя цнота лише твоя.
Це твоє тіло.
Чоловіки його хочуть, та вирішувати не їм.
Твоє тіло - не трофей.
Якщо ти цього хочеш, якщо він тобі подобається - добре.
Але якщо не хочеш - це теж цілком нормально.
Твоє тіло - твоє рішення.
Гаразд?
Гаразд.
- Дякую. - Дякую.
Хто хоче соку?
- Хто хоче соку? - Я - ні.
Коли в нас уже є сік, хочу підняти тост.
Хочу випити за нашого водія.
Ріґоберто, дуже дякую за все.
- Дякую. - Будьмо.
- Будьмо.
Промову!
Мені 80 років. Не думав, що подорожуватиму
з такою дивною сім'єю.
Це найгірша ідея в моєму житті.
- Вип'ємо за це! - Будьмо!
Будьмо!
- Будьмо! - Будьмо!
Але дай мені точну адресу.
Кларо?
Стерво!
Ми їдемо!
- Що сталося? - За все заплачено.
Я ще не поїв!
Зроблю тобі сендвіч на дорогу. Усе, готово.
Я хотів торта.
Ходімо, швидко!
Кларо!
Бувай, поговоримо потім.
- Я так не розмовляю! - Розмовляєш.
Він не зрозуміє.
Ріґоберто, сідайте, заради бога!
Чорт.
Вікі.
Не так швидко!
Вікі!
Надто швидко!
Розслабся.
Вікторіє! Що діється?
Це мій тобі сюрприз.
Який?
Це сюрприз. Я не можу сказати.
- Який сюрприз? - Ну ж бо. Скажи.
Я казала, що маю великий сюрприз.
Ти їдеш надто швидко!
Що діється?
Чорт!
ЛАСКАВО ПРОСИМО У ВИФЛЕЄМ
ІНТЕРНЕТ
Вікі, що таке?
- Я зараз. - Ти куди?
Дві хвилини, будьте тут.
- Що діється? - Дві хвилини.
Вікі.
- Вікі. - Вікторіє.
Ріґоберто ззаду. Допоможіть мені.
Ріґоберто.
Випряміть ноги, вийдіть на сонце.
Руку. Ось так.
Мамо!
Є сигнал?
Ні, ще нема.
Був. Тепер нема.
Чорт!
Мамо!
Зажди.
- Мамо... - Почекайте, заради бога!
Я хочу поїхати.
Дай хвилинку. Сигнал переривається.
Мені треба кілька хвилин.
- Ходімо, Вікторіє. - Ходімо.
Дайте мені кілька хвилин. Сигнал з'явиться.
Ти досі паршива мама.
Тоді б я поїхала сама.
П'ять хвилин. Хіба я забагато прошу?
Я лише хочу знати, чи отримала роботу.
Оце й був твій сюрприз?
Я все життя мріяла про цю роботу!
Ти завжди скаржилася, як твій тато погано до тебе ставився.
Вітаю, ти така сама, як він.
Чудово! Просто супер.
Кларо!
ГОТЕЛЬ «АРІКА»
Хесусе!
Вибачте.
- Слухаю. - Допоможи із сумками.
Так.
Сподіваюся, вам і вашій чарівній сім'ї в нас сподобається.
Дякую.
Готель «Аріка», слухаю.
Ріґоберто, ваш номер.
- А ключ? - Це він і є.
Якщо хочете, залишу вам люкс.
А для нас - те, що лишилося.
Не хочу говорити «я ж казала», але чорт, я ж казала.
- Я хочу померти. - Годі лажати.
Помирай не тут, а в Сантьяґо.
Нічого не обіцяю.
Я спустошу мінібар? Через Вифлеємґейт я нервуюся.
Побачимося.
Чекай.
Ти хотіла ще один шанс. Ти його отримала й змарнувала.
- Ріґоберто. - Послухай.
Ми з дружиною Аною завжди хотіли дітей...
Це було неможливо, бо...
Тепер дивлюся на тебе
і знову себе питаю,
чому деякі люди
приводять дітей у світ, хоча до цього не готові.
Якої матері заслуговують твої діти?
Відповідь шукай у собі.
І ти певна, що це ключ?
Так, ось так.
Мамо!
Що?
- Клари нема! - Що?
Її ніде немає!
Кларо!
- Кларо! - Пошукай її там.
Вибачте.
Я шукаю доньку. Ви її бачили?
Бачили цю дівчинку?
Її тут немає.
Це моя донька. Ви її бачили?
- Так. - Де?
Ні, я її не бачив.
- Можемо спитати Хесуса. - Так, спитайте.
Хесусе!
Брате! Я почав отримувати повідомлення у Whatsapp!
Інтернет з'явився!
Не кажи! Чекай!
- Є інтернет! - У нас є інтернет!
Це правда. Є інтернет.
ВІКТОРІЯ ВХІДНИЙ
Вікі, є!
- Клара? - Ні, інтернет.
Що сталося з Кларою?
- Її тут нема. - Її ніде нема.
Що? Ви їй дзвонили?
П'ятдесят разів. Не відповідає. Я її відстежу.
Мабуть, вона на вечірці.
- На якій? - Вечірці серферів.
- Хто тобі сказав? - Клара.
- Коли? - У Сантьяґо.
Ти тільки зараз кажеш?
Ти щойно спитала.
А могла раніше?
- Звідки я мала знати? - Я її знайшов.
Вона тут! Вона з'явилася.
Ні, Вісенте! І саме зараз.
Алло? Вісенте, я дуже зайнята, подзвоню пізніше. Бувай.
- Тато! - Вибачте.
Я не в настрої розмовляти з тупим колишнім.
Заради всього святого, я тебе чую.
- Вибач! - Так важко вимкнутися?
Не знаю. У мене проблема.
Вимикаю, але пальці надто короткі або пітні, і він не вимикається.
Спершу подумаймо про інше. Клара тут.
Будь із Ріґоберто.
Ми йдемо її шукати.
Навіщо? Тут є інтернет.
Мені байдуже.
Привіт!
Я шукаю Томмі.
Не лише ти.
Не грубіянь.
Він десь тут.
Дякую.
Народ! Інтернет повернувся!
Томмі!
- Клара. - Привіт. Як ти?
Я тебе з усіма познайомлю.
Народ, це Клара.
Вона приїхала із Сантьяґо, тож привітаймо її.
Так!
Хочеш чогось випити? Пива?
Рому, горілки, пісколи?
- Пива. - Пива?
Пошукаю всередині.
- Чорт! - Що?
Клара вимкнула GPS.
Але я бачила, де вона.
Вибачте!
Обережно!
Що це?
- Ось твоє пиво. - Я не хочу.
Це Росаріо.
- Привіт, Кларо. - Привіт.
Вона приїхала на вечірку.
Ні.
Я приїхала побачитися з тобою. Як ми домовлялися.
Ні, це непорозуміння.
Що це таке?
Не знаю. Я її ледве знаю.
Ти огидний. Ти запросив мене, щоб посміятися?
Брехун. Тобі на мене плювати. Ти мене дурив.
- Спокійно. - Що?
Ти запросив мене сюди, а тепер і не дивишся на мене!
Хіба ти не хотів познайомитися ближче?
Ні, ти не так зрозуміла.
Знаєш, скільки я заради тебе проїхала?
Ти не змінився. Усе, як завжди.
- Ти такий самий козел. - Що?
Ти обіцяв відпочинок.
Змусив думати, що тобі небайдуже.
Ми дали тобі шанс. Я дала тобі шанс.
- Про що ти говориш? - Іди до біса!
Алло?
Ти впевнена?
Добре. Зараз буду.
Доне Ріґоберто, я...
Томмі? Ти Томмі?
Томмі?
- Томмі? - Ти Томмі?
Де Томмі? Хто тут Томмі?
- Томмі? - Так.
Гей, ти Томмі?
Ні, це він.
- Ти? - Так, що відбувається?
Де Клара?
- Тупа дівка. - Що ти сказав?
Вона моя донька. Де Клара?
Не знаю. Вона пішла. Відтоді я її не бачив.
Де дівчинка, йолопе?
Вона не дівчинка. Їй 18.
Їй не 18. Їй 15.
Тому ти або козел, або збоченець.
Вона пішла 20 хвилин тому.
Я її не знаю. Я навіть не знаю, хто ви.
Годі це казати. Я завжди була поряд.
Може, не дуже близько, але я старалася.
З татом вам завжди було легше й комфортніше жити.
Мій тато пішов, коли я був малий.
Хто про тебе дбав?
Мама.
Твоя мама!
Куди?
Він давно пішов. Мама сказала, вийшов уранці й не повернувся.
Куди пішла Клара?
Гадки не маю.
Вона не сказала, куди пішла.
Ходімо.
Парочка ідіотів!
Спокійно.
Пам'ятай, хто про тебе дбав. Мама!
Придурки!
Заспокойся.
- Їдь у готель. - Навіщо?
Якщо Клара там, подбай про неї.
Думаєш, вона буде там?
Ні, але про всяк випадок.
Але подумай, де б вона почувалася в безпеці.
У будинку Вісенте.
Вибачте!
Даруйте, ви бачили цю дівчинку?
Бачили цю дівчинку?
Ви тут бачили цю дівчинку? Ні?
Ви бачили цю дівчинку?
Ні?
Ця дівчинка купляла тут квиток?
Ні.
Ця дівчинка купляла тут квиток?
- Так. - Так?
Нещодавно. З хлопчиком.
З хлопчиком? О котрій їде автобус?
Поїхав 5 хвилин тому.
Сеньйоро! Велосипед!
Чорт!
Вибачте!
Зникни, дурепо!
- Вибачте! - Божевільна! Ви розбили дзеркало!
Вибачте!
Скільки їх тут? Скільки? Вибачте.
CLOUDSYSTEMS ЗВ'ЯЗОК НАВІТЬ НА МІСЯЦІ
От чорт!
Чорт, щось хитається.
Я надто стара!
Чорт, вони однакові!
Хуліане!
Кларо!
Хуліане!
Це мама?
Як це може бути мама?
Це справді мама. Вона приїхала по нас.
Що з вами? Здуріли?
Кларо! Хуліане!
Ми тут!
Як ти знала, де ми?
Я не знала.
Але знайшла нас.
Ви маєте зійти з автобуса. У нас розклад.
Я знаю. Дайте мені п'ять хвилин. Це недовго.
Я багато часу була
роз'єднаною з вами.
Я вам брехала.
Обманом повезла на північ.
І це правда, я заперечувала, що ви - мої діти.
Недовго, але це правда.
І щось сталося.
Щось сталося, коли зник інтернет...
Я відчула, що між нами є зв'язок.
І я налажала.
Знову налажала.
Я це роблю. Я лажаю.
І це мене вбиває, бо...
Я відчуваю, що я для вас найгірша мама.
Але ти знайшла мені найкращого вчителя математики.
Цього замало, синку.
Усе сумується.
У твоєму віці я теж погано знала математику. Думаю, навіть гірше.
Але є числа,
які я ніколи не забуду.
Ти народився о 4:42 ранку.
Важив 4,569 кг.
Товстенька дитинка.
Зріст був 51 сантиметр.
Ти зробив перші кроки в 11 місяців і три дні.
А першим твоїм словом було «абуєбадаба».
«Абуєбадаба». Гадки не маю, що воно значить. Ми ніколи не знали.
І я була бунтівницею, як ти.
Навіть більше.
Ти чудова дівчинка.
Я...
Я теж часто сварилася з мамою.
Утікала кілька разів.
Я зустрічалася з такими, як Томмі. Ото козел.
Милий, але козел.
Знаю, я зробила багато помилок.
І я про все шкодую.
Але про дещо я не шкодуватиму ніколи.
Про те, що народила вас.
Ви - найчудесніше, що зі мною сталося.
І я б дуже хотіла, щоб ми більше були на зв'язку.
Сеньйоро, будь ласка.
Ви не розумієте, що це важливо?
Ви теж поспішаєте?
- Ні-ні. - Дякую.
Дякую. Для мене це важливо.
Не знаю. Скажіть мені.
Що ви відчуваєте?
Я хочу знати, що відбувається.
Не знаю, що зі мною стається
Коли я з тобою
Твоя усмішка мене гіпнотизує
Твій погляд мене роззброює
І від мене нічого не лишається Я тану
Як морозиво на сонці
Я люблю вас усім серцем.
Ми це знаємо...
Мамо.
Тепер можемо їхати?
Хотіли вікна? Тепер вони є.
Я не бачу.
Стільки кольорів.
Ну, так, отже... один колір з одного боку!
По-перше, вітаю.
- Дякую. - Бо тепер починається найважче.
Так, але я готова. Я рада бути в Cloudsystems.
Як я й казала, ви можете розраховувати на мене на 100%.
Чудово, дякую.
Мамо, я мав спати нагорі.
У мене співбесіда. Чекайте.
Я не представила вам моїх дітей. Хуліане, Кларо, привітайтеся.
Ви зрозумієте, що вони - мій пріоритет.
Радий це чути, адже для нашої компанії діти - пріоритет.
Тоді ви зрозумієте, що я мушу вимкнутися,
бо в Хуліана дуже важливий іспит. Ми нервуємося.
Дуже вам дякую. Я вийду із системи.
- Побачимося. - Дякую.
Чорт, а він не поспішає!
Ось і він.
Вибачте.
- Як минуло? - Сім.
- Вітаю! Було важко? - Ні.
Справді? Які були питання?
Вони дарують сімки.
«Сім».
Ось і він! Так.
Маю 3,7.
Ну, синку,
у житті бувають злети й падіння.
Це падіння, але...
Але в середньому виходить чотири, я склав!
І все завдяки мамі!
Я тебе люблю!
Ось тобі!
Ми щасливі!
- Сімейне святкування! - Так!
Давай кулак.
Мій улюблений 3,7.
Переклад субтитрів: Яна Філоненко
Креативный супервайзер Дмитрий Восколович