Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Шеф Сезар!
Вітаю в «Л'Аллегрії»!
-Це був шеф Сезар. -Браво!
-Уперед! -Уперед!
Як ви, добре? Як паста?
Гугіто, скільки ми заробили?
П'ятдесят чотири тисячі двісті песо.
А це добре.
Так ми зможемо повернути кредит за рік.
Розслабся, усе буде добре.
Як справи? Куди зібрався у новій сорочці?
На заняття з мамбо.
Навіть Гуго йде!
О сьомій ранку в неділю? Який відстій.
У мене ж є соціальне життя.
А у мене — сім'я.
-Добре, до зустрічі. Відпочинь. -Мамбо!
-Привіт, тату. -Привіт, як справи?
-Добре, а в тебе? -Теж добре.
-Що робиш? -Домашнє завдання.
Ти знав, що сусіди купили папугу?
-Папугу? -Так. Найцікавіше — він говорить.
Привіт!
Привіт.
-Як ти? Як справи? -Добре, а в тебе?
-Дуже добре. -Чудово.
Радий, що скоро поїдемо у відпустку.
-Знаю. Угадай, що я зробила? -Що?
Додала Відень і Прагу до подорожі Європою.
Гаразд.
-Чудово, так? -Так.
-Поговоримо пізніше. -Гаразд.
Хочеш пограти у футбол?
Ну ж бо. Ходи!
-Я теж хочу! -Ходи!
-Тільки взуюся. -Звісно.
Я тебе переможу.
-Готовий? -Так.
Уперед!
Ось так! Біжи за ним!
Гей, слухай.
Проаналізуй іншого гравця. Зрозумій, чого він хоче.
-Не давай йому бути непередбачуваним. -Так.
Тату, не чіпай моє волосся.
Ти ж Люпіті це не кажеш, коли вона так робить?
-Звідки знаєш, що вона мені подобається? -Я ж твій тато! Знаю про тебе все!
Запроси її на вечірку.
-Гаразд. -Запроси.
-Запрошу. -Тоді добре.
-Про кого говорите? -Ні про кого.
-От бовдури. -Уперед!
-Це жорстоко. -Уперед!
Енріке, бий!
-Готова? -Так.
Добре.
Бий.
-Папуга! -Пішли ви.
У нього чудова дикція.
Гей, мамо…
Що з твоєю піжамою з тваринами?
Амі…
Носитимеш її наступні 40 років?
-Саме так. -Так?
Сорок років — це нові 12.
Як там планування першого Причастя?
Дуже добре.
-Добре? -Дуже добре.
Так? Гості? Музика?
-Усе під контролем. -Чудово.
Як завжди. Ти ж знаєш, як я все роблю.
Коли я тебе підводила?
-Коли я тебе підводила? -Ніколи.
Ніколи.
Ця піжама пробуджує мої тваринні інстинкти.
Правда?
Наче я… лев.
Що ж, тоді з'їж мене, леве.
Святкуватимемо твій день народження?
Ні. У мене перше Причастя Енріке, потім подорож, і ще стільки всього.
Це Енріке перше Причастя.
Амелія планує свою подорож Європою. А як же твій день народження?
Гаразд, слухай.
Цей безкорисливий сімейний чоловік або рознесе тебе в пух і прах,
або перетворить тебе на наркомана, або алкоголіка, або фанатика судоку.
-Судоку? -Так, судоку.
-Ні. -Змінюйся, Сезаре!
Як там у тебе з гастритом?
Допомагають ліки?
Не дуже.
Бо ти їх викинув чи плануєш то зробити, бо не допомагають?
Слухай, мій гастрит чутливий.
-Знаєш, що могло б допомогти? -Що?
Якби ми з тобою поїхали в Канкун.
Канкун?
Приготуйся.
Нас запросили із журналу «Делікатеси».
Ми беремо участь у Гран-прі
найкращих невеликих ресторанів Мексики.
-Вони обрали нас? -Звичайно!
Що?
Це ж чудово!
Десять років нарешті окупаються!
Пане Паоло, дзвінок з Італії. Ваша колишня дружина.
Яка саме?
Пані Сабріна.
Та, що гірша.
Дякую, Хуане Пабло.
Ти уявляєш?
У мене дві колишні дружини й обидві живуть з дітьми в Італії.
А досі виявляють інтерес до мене.
Учися. Мої колишні люблять мене.
-Що? -Геть звідси. Іди відповідай.
Так, Сабріно.
Так, я знаю, що коледж важливий,
але 10 000 євро?
Ні, Сабріно. Не дзвони адвокату.
Дай мені кілька днів подумати.
Бувай, Сабріно. Ніяких адвокатів!
Чорт!
Що таке? Усе добре?
Сезаре, ми маємо виграти конкурс «Делікатесів»,
бо там приз — 20 000 доларів.
До того ж реклама, яку отримаємо, якщо переможемо.
Так, реклама — то добре, але ж 20 000 доларів.
Хочеш здивувати пастою пенне з карамелізованим червоним луціаном?
Чи піцою з артишоком? Щось таке?
Мені подобається, але спершу треба зосередитися,
бо приз там…
-Двадцять тисяч. -Двадцять тисяч.
Саме так.
Дякую.
Привіт, мамо.
Гей!
Як ти?
-Дуже добре. -Я радий, що ти прийшла.
Чемпіони у ваші 40!
Думаєш?
Виграєте чи програєте — не важливо, головне те, що вас обрали.
Сподіваюся.
Твій зрілий вік іде тобі на користь.
У твоєму віці тато мав вигляд, наче покінчив з усім.
Він не просто мав такий вигляд,
а й справді покінчив.
Він помер у 41 рік.
Усе ж маєш гарний вигляд.
Ти здорова, добре харчуєшся, займаєшся спортом.
Упевнений, ти доживеш до 100 років.
Не навроч.
Скільки б я не прожила,
я хочу, щоб ти завжди дещо пам'ятав, Сезаре.
Що?
Якби не я…
Ти б не був там, де ти є і тим, ким ти є.
Паоло…
Може в мене й буде хвороба Альцгеймера,
але я завжди пам’ятаю свої прислів’я.
Вони ж навіть не ваші.
-У всякому разі, маєте чудовий вигляд. -Правда?
-Красуня. -Дякую.
-Що? -Моя гра у покер.
Я лише зайшла привітатись і поздоровити вас.
Дякую, що прийшла.
І, дійсно, щиро дякую за пораду, яку ти дала мені на кухні.
Та то дрібниці.
Бувай.
Поводьтесь чемно у Канкуні.
-Звісно. -І виграйте!
Хлопчик тут.
Тихо. Треба було подзвонити.
-А не з'являтись ось так… -Амеліє, я скучив.
Ні. Замовкни.
-Привіт. -Ох, це Сесар!
-Доброго вечора. -Це Гораціо, старий друг.
-Доброго. -Як ти? Дуже приємно.
-Навзаєм. -Як ти?
Я завжди радий друзям своєї дружини.
Що ж, «друг» — не зовсім точне слово…
Гораціо ще давно поїхав.
Так? Куди? США?
Ні. У в'язницю Сан-Рафаель.
На десять років.
А це довго.
Я лише вийшов учора.
І перш за все я хотів побачити Амелію.
-І хлопчика. -Хлопчика?
Привіт.
Коли ми познайомилися, я зустрічалася з Гораціо.
Через місяць після несправедливого ув'язнення…
я зрозуміла, що вагітна.
Звідки знаєш, що він його?
Термін.
-Ти робила тест, чи… -Так.
Гораціо був у в'язниці, а ти був поруч.
Дякую.
«Л'АЛЛЕГРІЯ»
Якщо ніколи не куштували фрикадельки з цукіні, ви ніколи не жили.
Дуже хороший вибір.
Послухайте, секрет не лише в маринуванні яловичини у високоякісному вині,
а й в польоті.
Повітряні перельоти покращують сенсорні якості яловичини.
Сезаре!
Чудовий вибір, пані.
Три замовлення скоро будуть!
Сезаре!
Ну ж бо.
Сезаре!
Тож?
Що мені робити?
Як мені рухатися далі?
Що я можу зробити?
Що ж, Сезаре…
скажи мені, як я можу допомогти.
Не знаю.
Ми завжди шукаємо в чомусь сенс,
але навіщо?
Одного дня ти прокидаєшся і все.
Усе закінчено.
Доброго вечора.
Слухай, це ще те потрясіння. Це боляче. Я знаю.
Вона мене обманула.
Амелія обманула мене. Десять років мене обманювала!
-Знаю, але… -Але що? Вона використала мене!
Вона хотіла ідеальну сім'ю, а я повірив, ідіот!
-Це я винен. -Не починай.
Ти був чудовим батьком,
і смію сказати, неймовірним чоловіком.
-Правда? -Так.
У цьому випадку тут винна
та брехлива сучка Амелія.
Гей…
не кажи так.
Брехлива сучка!
Припиніть гудіти.
Та пішов ти!
Але так, припини гудіти.
-Гей, у мене є ідея. -Яка?
Може, припаркуєш машину тут,
піднімешся і поспиш на дивані?
-На дивані? Ні. -Так.
Слухай, завтра прокинешся, почуваючись краще,
і зрозумієш, що у твоєму житті є купа хороших речей.
У тебе є сім'я, друзі, робота.
Твоя здорова мама.
Клянуся, я цього не очікував.
Мила Іоландо,
сестро, подруго.
Ми тут, щоб поховати тебе.
Твоя мама дізналася про ситуацію з Амелією?
Ні, я їй не розповідав.
Що ж, це добре.
«ДЕЛІКАТЕСИ» — ГРАН-ПРІ НАЙКРАЩІ НЕВЕЛИКІ РЕСТОРАНИ
Що скажеш про готель?
Гарний, справді гарний.
Сезаре, прошу, пообіцяй мені, на п'ять днів забудеш про свої проблеми.
У тебе буде багато часу подумати про Енріке, Амелію,
про всі незавершені питання.
Але поки що зосередься на собі й на конкурсі.
Хіба забагато прошу?
-Обіцяю. -Добре.
-Якого біса? -Іди сюди, милий.
Гей, вода чудова!
Ти би поплавав!
Глянь! Глянь, які гарні!
Так, розкішні.
Як вони називаються?
Не знаю, але можемо дізнатися.
Я б взяв їх до своєї кімнати.
Я теж.
Це були улюблені квіти моєї мами.
Квіти?
Так, дуже гарні.
Шефе Маріні!
Пане директоре.
Шефе Бенавідесе!
Вітаю в моєму готелі. Як ви?
Чудово! Ми тут розважаємося, дивимося на квіти.
Ах, точно.
Хочу познайомити вас з одним із моїх помічників.
Пан Ігнасіо Мендес.
-Радий знайомству. -Приємно.
Справді, дуже приємно.
Ігнасіо може допомогти вам у чому завгодно.
Не лише у конкурсі.
У всьому, що стосується готелю, зручностей, заходів, екскурсій. Будь-що.
Щиро дякую.
Насолоджуйтесь днем… та квітами.
До речі…
їх називають ліліями.
Обох?
Лілії.
У всіх буде однакове обладнання.
Ваші страви — це те, що ви будете уособлювати.
Їх перевірятиме група з п'яти експертів:
іноземних колег, критиків,
а також присяжні, яких оберуть випадковим чином,
тобто буде також п'ять гостей готелю.
-Усе зрозуміло? -Так!
Тоді до справи!
Шефе Маріні.
-Можна вас? -Так, звісно.
Як ви?
Усе чудово.
Я дуже радий, що ви з шефом Бенавідесом
входите до нашої обраної групи.
Але…
Я повинен бути з вами чесним.
Деякі співробітники журналу «Делікатеси»
не впевнені, що вам варто брати участь у конкурсі.
«Л'Аллегрія» славиться своєю концепцією,
їжею та розвагами.
Звісно.
Ваші клієнти йдуть… зачаровані.
Вашими жартами,
піснями,
а також їжею.
Але щоб переконати моїх колег,
цього разу вас має прославити їжа.
Тому,
я не хочу ніяких…
жартів,
чи пісень.
Чи якихось веселощів.
Не хвилюйтесь.
Жодних веселощів.
Обіцяю.
-Що у нас там з часом? -Усе добре.
Пані.
Дякую.
Пану.
Та дорогому шефу Роблесу.
Уперед!
Це лобстер?
Так.
А це правда, що…
лобстер — це…
афродизіак?
Сподіваюся, ні.
Ми пройшли перший раунд.
Нам дуже пощастило.
Тут забагато часнику.
La donna è mobile…
«Поняття страху, К'єркегор».
-Ти жартуєш. -Що ти робиш?
-«Смерть комівояжера, Артур Міллер». -Що з тобою?
Ні!
-Не мої кросворди! -Відпусти!
Єдине, що тримає мене в тонусі, те, чого можу досягти.
Добре, закінчуй.
Але пообіцяй мені, що вийдеш з цього нігілістичного стану
і повеселишся.
Дивись.
«Нігілізм» і «веселощі» не поєднуються.
Слухайте, пане шефе.
Паелью готують з рису, креветок, сосисок,
риби, курки, з чого завгодно.
Паелья довела нам, що все зі всім поєднується!
Гаразд. Обіцяю.
Куди ти хочеш мене відвезти?
Тож, що скажете?
Справді, Мендесе, тут усе топ!
Не кажи «топ». Схоже на «тато».
Навіщо ти то дивишся?
Буде в мене, поки не зміниш свого ставлення і не розважишся.
-Віддай! -Ні!
Насолоджуйся краєвидом, чорт забирай!
Тут так спекотно.
Витріщаєшся?
Я міг би робити це вічно.
Я не поспішаю.
Тобто, якщо ви не проти.
Карстові печери там уже тисячі років.
Ви, з іншого боку,
чудовий міраж, який може зникнути в будь-який момент.
Поглянь, Казанова,
який змішує безсоромність з поезією.
Як нудно.
За його словами, паелья з креветок, курки та сосисок означає,
що будь-що можна змішувати разом.
Ходи, Селіно.
Що?
Я йду!
Допоможіть!
-Допоможіть! -Що сталося?
Витягніть мене, прошу!
-Хто-небудь, допоможіть! -Іду!
Допоможи мені!
Допоможіть! Заберіть мене звідси! Мене щось вкусило!
-Мені страшно! -Розслабся, усе добре.
-Що сталося? -Мене щось вкусило.
Ніщо тебе не вкусило. Мабуть, це…
-Що? Що таке? -Змія!
Розслабся, просто розслабся.
Заспокойся, я тебе заберу звідси.
-Не можу бути тут. -Розслабся.
-Витягни мене. -Гаразд, обережно.
Не поспішай, ось так.
-Вона зникла? -Зникла.
-Я йду. -Підіймайся.
Ось так. Ставай.
Ставай сюди.
Усе гаразд?
Присягаюсь, коли побачив тебе, я сказав:
«Вона музикантка, чи лідерка рок-гурту». Щось таке.
Справді?
Я грала в гурті.
Потім…
життя змінилося.
Я вивчала дизайн інтер'єру.
Я б хотів пройти курс дизайну інтер'єру.
Або ж подивитися, що з моїм інтер'єром. Щоб бути спокійним.
Дизайн інтер'єру?
Жартую.
-Так. -Так?
А ти? У тебе була чудова життєва нагода?
-Так. -Що ж, розкажи мені.
Те, що я тут.
З тобою.
О, Боже.
Жартую.
Ти жахлива!
Я повірив тобі!
Я думав, ти збожеволіла.
Я справді повірив тобі.
Минула майже година, так?
Так, а я тут з божевільною жінкою.
-Так! -Так!
Змінюйте пов'язки щодня і приймайте це протягом тижня.
Лікарко, ви впевнені, що ніщо не вкусило мене?
Дуже боляче, наче тварина вкусила…
Ніяких укусів. Ви просто порізалися об камінь.
А щодо вашого розтягнення,
намагайтеся відпочивати два тижні.
Два тижні?
Гарного дня.
Хто б подумав, що ми опинимося тут під час відпустки?
Принаймні в тебе не так погано, як у мене.
Тобі дійсно доведеться з тим працювати?
Молодець, смачно.
Молодець.
Друже!
-Друга перемога! -Так.
Прекрасно!
-Будьмо. -Нас чекає півфінал.
Добре впорались.
Навіть ліпше!
Ті хлопці з «Іспанського смаку» перемагали кілька разів.
Вони не були настільки мотивовані.
-Слухай, Сезаре, у мене є пропозиція. -Яка?
Може, підемо до бару біля басейну
і спробуємо поговорити з Селіною та Наомі?
Ні. Нізащо.
Добре. Який я маю вигляд?
-Гарний. -Гарний?
Глянь ще раз, я пішов.
Що?
Гей!
До зустрічі! Бувай, друже!
-Серйозно? -Серйозно.
Бережи себе!
Та ти жартуєш.
Привіт, тату.
Привіт, Кіке. Як справи?
Добре. Дивлюся телевізор. Мені нудно.
Хочеш поговорити з мамою?
Ні, лише хотів з тобою поговорити.
Як конкурс?
Добре. Дуже добре. Ми пройшли два раунди.
Це ж чудово!
Гей, тату.
Ти сердишся на мене?
Ні, звісно, ні.
Ні. Просто в мене був поганий настрій.
Але ти тут ні до чого. Чесно.
Це все складно. Дуже складно.
Добре.
Але якщо все так і буде складно,
ми скасуємо мою вечірку першого Причастя?
Чесно, я не знаю. Ми не обговорювали це.
Мама йде. Треба покласти слухавку. Бувай!
Що ти робиш тут так пізно? Уже десята вечора.
Ти не повинен дивитися телевізор. Іди спати.
Пам'ятаю, як колись
тебе було неможливо контролювати.
-Мене? -Тебе.
Хвилинку. У якому сенсі?
У всіх сенсах. Не змушуй говорити про це перед нею.
Амі, я планувала зробити завтра олів'є,
але не пам'ятаю, чи подобається Гораціо майонез, чи ні.
Гадаю, так. Десять років тому подобався.
-Так? -Так.
Який безлад я влаштувала.
Ох, сонечко.
Це твоє життя, мила.
Не мені тебе судити.
Я не хочу втручатися.
Про що ти думала, Амі,
коли зустрічалася з двома хлопцями одночасно?
Бо ти була з Сезаром та Гораціо одночасно.
Це неправильно.
Що хочеш почути від мене, мамо?
Я заплуталася. Не знала, що робити.
Тобто, я була дитиною!
-Прошу. -Ні.
Ти не була дитиною.
Тобі вже було 25.
Ну…
Сезар був таким гарним, уважним і джентльменом.
-Пам'ятаєш? Він був таким милим. -Таким сексуальним.
Ну, а Гораціо був ідеалістом, і я обожнювала його за це.
Він завжди хотів змінити світ,
але не вийшло. Йому дали десять років.
Замість того, щоб змінити світ, він би ліпше змінив адвоката.
Рано чи пізно Гораціо мав би вийти, так?
Коли ти збиралася сказати це Сезару?
Не знаю. Це було безглуздо.
Ні, мила. Це не було безглуздо.
Це було страшенно ідіотським!
Страшенно ідіотським!
І цією поганою ідеєю
ти зруйнувала своє життя.
Так.
А тепер не знаєш, що робити.
Очевидно, що ви не будете разом із Сезаром.
І той бідолашний хакер Гораціо!
Ти зруйнувала і його життя.
Десять років у в'язниці!
А тепер на волі, він не знає, як поводитись зі своїм сином!
Я майже забула!
Бідний Сезар.
Бідний Сезар, який несе весь тягар на собі.
Три кораблі затонули через один удар!
Ні. Досить!
Дякую, мамо.
Прошу. Це був четвертий.
Скажи їй.
Ти забула мого милого онука Енріке.
Це розбиває мені серце.
Гаразд, я не знаю, що робити.
Не знаю, сонечко.
Як я вже казала,
це твоє життя.
Твоє життя!
Я не втручатимуся.
-Мамо… -Я не маю права голосу!
-Досить, бабусю. -Іди сюди, мила.
-Але як? Гола? -Гола. За басейном.
Можна?
-Ховайся. -Що?
Паоло?
Заходь, друже! Заходь.
Вибач, я тебе розбудив?
Ні.
Слухай, Паоло.
Я не знаю, що станеться,
і не знаю, як усе владнається.
Я лише хочу сказати, що я докладу зусиль
і зроблю все можливе, щоб гарно провести час.
Добре.
Знаю, наскільки важливий конкурс
і як добре було б для нас виграти 20 тисяч.
Єдине, що мене хвилює, щоб усе було добре і у нас, і у «Л'Аллегрії»,
Радий бачити тебе таким.
Добре. Добраніч.
-Відпочинь. -Ти теж.
Добраніч.
Чому ти мене сховав?
Я не ховав тебе.
Тож?
Мені боляче бачити його таким, пригніченим і схожим на мартіні.
У важкому становищі?
Схвильований.
А я тут до чого?
Ні до чого. Хоча насправді це не так.
Уяви, як він побачить, що ми тут розважаємось з тобою, а він…
У такому настрої, як реквієм Баха?
І самотній.
Так.
Відчуваю, він буде ще більше пригнічений.
-Ще більше? -Так.
Коли тобі має виповнитись 40 років, ще й в таких умовах, це складно.
Правда.
Перша ночі?
У нього ж день народження!
Нумо розважатися!
Я буду. Ти ні. Ховайся.
-Що? -Ховайся. Просто зроби це.
Де? Під ліжком? У шафі? У ванній кімнаті?
У ванній кімнаті. Будь-де, просто сховайся.
-Гей! -Йди!
-Ані звуку. -Добре.
А в кого то день народження?
З днем народження тебе!
З днем…
З днем народження.
Він зник. Куди б міг піти?
Мій рятівнику. Привіт.
-Як справи? -Привіт.
Як справи?
Треба познайомитись, щоб побачив, що я не божевільна,
я не завжди така параноїчна та істерична, як сьогодні вранці, розумієш?
Було ще гірше, але чорна смуга в житті закінчується.
Звісно, я ніколи не любила жуків, рептилій, щурів, і все таке,
але все стало ще гірше два роки тому,
а тепер я навіть курей боюся.
Курей? Серйозно?
А чого боїшся ти?
Мабуть, раніше мене нічого не лякало.
Але тепер я боюся втратити контроль над своїм життям.
Гаразд, значить, у мене з курми не все так погано.
Ні.
Знаєш, що це?
Іноді ми проходимо через те, що можемо контролювати,
і це дає нам спокій.
А є таке, що не можемо.
Не можемо. Просто стається.
Це надсилає нам, не знаю, життя, всесвіт, Бог, прибульці. Хто зна?
Нам треба це прийняти.
Так.
Тепер, коли чую, що ти так говориш,
здається, що ти маєш науковий ступінь у сферах несподіванок, життя.
Який відсоток життя складається з вибору,
а який з несподіванок?
Сорок на шістдесят?
Відсотків 40 — вибори, а 60 — несподіванки?
-Так. -Ні. Вибач. Це забагато.
Я так не думаю. Не згоден. Що?
Як же тоді люди керують своєю долею?
Так сказав Аппій Клавдій Цек. Він був сліпим,
але думаю, що не за власним вибором.
Трохи суперечливо, правда?
Так.
Мені треба йти.
-Уже? -Я повинна.
Гаразд.
-Бережи себе. -Ти теж.
-Добраніч. -Бувай.
Алло?
Привіт, як справи?
Привіт, Амеліє.
Усе добре. Зосереджений на конкурсі. У нас є прогрес.
Гей, а як Сезар?
Я думала про те, щоб приїхати до нього у Канкун.
Слухай, він дуже зосереджений на роботі.
Не думаю, що це хороша ідея.
Ну, це погана ідея для тебе, але не для мене.
Я знаю, він хоче мене бачити.
Якщо впевнена в цьому, чому мені дзвониш?
Бо ти його найкращий друг, Паоло.
Я вирішила. Їду в Канкун! Крапка.
Я тобі дещо скажу, Амеліє, слухай уважно.
Ти…
Кинула слухавку?
Чорт!
З днем народження!
Вітаю з днем народження свого друга, колегу та партнера.
Дякую.
Сорок.
Сорок. Як тобі таке?
Звучить добре, як ти почуваєшся?
Краще, ніж у 15, але гірше, ніж у 30.
Принаймні почуваєшся краще, ніж учора.
Що ж, так, це правда.
Це якось пов’язано з Наомі?
Ні. Звісно, ні.
Ні. Вчора наткнулись одне на одного і трохи поговорили. Ось і все.
Добре, заспокойся.
Пам'ятай, ти, як повільноварка.
Як тушкована яловичина.
А ти тоді мультиварка, так?
Як мікрохвильовка.
Саме так.
Дивись. Я орендував човен.
Будемо плавати під водою на Ісла-Мухересі.
І так сталося,
що я запросив Селіну та Наомі.
Так сталося, так?
Мені це не подобається, але я не відмовлятимусь.
Добре, я вже заплатив за човен.
Так, не хвилюйся.
Я не зіпсую тобі свою вечірку на честь дня народження.
Дякую.
Прошу.
Але не тисни на мене, чи щось в цьому дусі.
Треба зосередитися на конкурсі.
Коли я на тебе тиснув?
Біжу в кімнату за дечим. До зустрічі.
Не затримуйся.
Що?
Шефе Маріні.
Пане директоре.
Усе добре?
Усе добре.
Я хотів сказати, що оргкомітет вирішив урізноманітнити трішки конкурс.
Тому на сьогоднішній раунд ми змінюємо правила.
У нас будуть неочікувані інгредієнти.
Смачного сніданку.
Привіт, тату!
Привіт. Радий, що завжди відповідаєш.
Вітаю, тату!
Щиро дякую.
Святкуєш?
Ну, я не хочу, але Паоло змушує мене.
Тату, пам'ятаєш, як колись розповідав мені,
що як не можеш дістати бельгійський шоколад,
треба використати найкращим чином швейцарський?
Так, пам'ятаю. А що?
Я зрозумів цю метафору.
Що? Це не була метафора.
Я серйозно говорив про шоколад.
Але чому ти це кажеш?
Думаю, дотепер я любив бельгійський шоколад.
Та тепер, коли все змінилося,
доведеться використовувати швейцарський шоколад на повну.
Якщо дотриматися метафори,
то справа не в тому, що Гораціо швейцарець.
Мама залишила дві шоколадки псуватися,
розкладатися десять років
у темній шафі, наповненій мерзенністю та брехнею.
У Канкуні спекотно?
Так. Дуже.
Вибач, я захопився метафорами.
Сонечко!
Бувай, тату. Мушу класти слухавку.
Дивись, хто до тебе прийшов.
Залишу вас, щоб ви могли поговорити.
Так, ну ж бо.
Гаразд, я залишу вас.
Добре?
Гаразд, треба надолужити втрачений час.
З чого почнемо?
Любиш мотоцикли?
Ні.
Ти…
Ти любиш футбол?
Ні. Не дуже, якщо чесно.
Багатонаціональні корпорації зіпсували романтичні якості гри.
Забрали все хороше. Розумієш?
Ні.
Тобі подобається моя мама?
Так.
Правда, вона мені дуже подобається.
А швейцарський шоколад?
Що?
Снорклінг — чудова ідея.
Але з моєю ногою це неможливо.
Я хочу, щоб ти насолодився днем.
Так.
Для чого ці пігулки?
Паморочиться голова.
Сезаре.
Минулого року в Акапулько в тебе не паморочилася голова.
Минулого року не знав, що мій син насправді не мій.
Ці проблеми посилюються через стрес.
Я просто кажу, що ці таблетки можуть знищити твоє лібідо й ерекцію.
Що?
Не планую ні з ким спати наступні кілька годин.
Хто знає?
Привіт! З днем народження!
Дякую.
-Привіт. -З днем народження.
-Дякую. -Як ви?
-Добре. -Чудово. Як ти, рок-дівчино?
-Привіт. -Добре, дякую. Вітаю.
Щиро дякую.
Ось і яхта.
Не моя, але я її орендував.
Чудово.
Залізайте.
Хочете пива?
-Мені й цього вистачить. -Добре.
Дивись!
Подивись на то. Подивись на колір води.
Хочеш досягнути просвітлення?
Ні, я намагаюся не блювати.
Це, мабуть, та ваша дивна їжа, яку ви готуєте.
Ні, справа не в їжі.
Дивно? Чим же це дивно?
Це дивно.
Наомі! Ходи!
Ходи!
О, Боже.
Думав про те, що ти сказала вчора.
Коли ти опанувала екзистенціалізм?
Ну, особистий досвід.
Досвід?
Ти розповіси мені, чи…
Паоло розповів, що у тебе зараз відбувається.
Тож так, тепер моя черга розповідати.
Треба подумати. З чого почати?
Спочатку мені пощастило.
Народилася в освіченій сім'ї, верхівки середнього класу.
Вийшла заміж за найкращого чоловіка у світі.
Познайомились у туалеті в ресторані,
коли офіціант випадково забруднив мою сорочку.
Допоміг відтерти, так познайомилися.
Він був найбільшим коханням у моєму житті.
Життя добре до тебе ставилося.
Стала вдовою у 28 років.
Що?
-Як? -Джеймс їхав до продуктового магазину,
коли на нього впав шматок карнизу.
-Ти серйозно? -Так.
Чорт.
Удовіла з двома доньками, живемо в Чикаго.
Тож, сама. Без сім'ї.
-Це дуже складно. -Було.
Потім почалася банківська криза, і я втратила роботу.
Була в жахливому стані.
Приблизно, як ти зараз. Та в мене не було Паоло, який допоміг би.
Так. І що ти зробила?
Я вирішила піти на терапію.
У коридорі до кабінету терапевта,
я наткнулась на колишню сусідку з коледжу,
яка розповіла, як у неї все чудово
у компанії, де вона працювала.
Познайомила мене з босом,
який шукав робітника для фінансового відділу…
-Так! -Який збіг!
Тепер мені платять неймовірно високу зарплатню.
Це ж чудово.
Ти стільки всього пережила.
І це мені 35.
Але я здорова, щаслива, оптимістична, живу якнайкраще.
Моя мама померла минулого тижня.
Справді?
Так. Сумно визнавати, що ти в депресії.
Тобто, так.
Але ні.
Що?
Коли доля неочікувано вдаряє тебе,
ти пристосовуєшся, береш стільки часу, скільки потрібно, та все необхідне,
і маєш зиск з цієї ситуації.
Так. Це правда.
Мені треба в туалет.
Сезаре!
Допоможи! Я не можу відчинити двері!
Іду.
Іду!
-Швидше! -Я йду.
Заспокойся. Що сталося?
Я в пастці. Двері не відчиняються.
Не відчиняються?
Стривай.
О, слава Богу.
Вони не відчинялися.
Дідько!
Ти зачинив двері. От спробуй.
Не відчиняються.
-Ні. -Це викликає клаустрофобію.
О! Вікно!
-Ми можемо пролізти туди. Іди. -Ні. Як?
Я там не пролізу. До того ж моя нога…
-Гаразд. -Якось же має відчинятися.
Допоможи мені.
-Ти полізеш? -Так.
-Що ще можеш зробити? -Добре.
Обережно. Я допоможу.
-Чекай. -Обережно з моєю ногою!
Стережись. Не поранься.
Вибач. Просто я не знаю,
мені незвично. Незвично через твою дупу на моєму обличчі..
Ти збуджений?
У пригнічених людей зазвичай низьке лібідо.
Що ж, тоді я не такий і пригнічений.
Обережно.
Що?
Оце розваги!
Капітане! Ми поплаваємо ще 20 хвилин.
Молодець, чемпіоне!
-Витягни мене! -Добре, спускайся.
-Я застрягла. Опусти мене. -Сядь мені на плечі. Сідай.
-Ось так. -Пригнись!
Що за…
Тепер що?
Хороше відновлення.
Не знаю.
-Ні? -Це?
Чекай. Телефон дзвонить.
Візьми слухавку.
АМЕЛІЯ
Це моя дружина. Що мені робити?
Я тут. Нікуди не піду.
Перепрошую.
Пробач, мені потрібна хвилинка.
-Що мені робити? -Добре.
Я дам тобі простір.
Що мені робити?
Як справи?
Готовий до конкурсу?
Так.
Що сталося?
Що таке? Наче схвильований.
Ні. Схвильований? Точно не я.
Є незначні зміни, про які я тобі не сказав.
Що?
Тепер хвилюєш мене тим, що нічого не кажеш.
Ми не будемо готувати те, що планували.
-Чому? -Я наткнувся на Касаса.
І він сказав, що аби урізноманітнити конкурс,
вони придумали щось з несподіваним інгредієнтом.
Ще одна несподіванка. Чому ти не сказав раніше?
Як я міг сказати раніше?
У нас були човен, Ісла-Мухерес, Наомі, Селіна.
Я не хотів псувати тобі день.
Тепер зіпсував.
Що? Я не зіпсував тобі день.
Хіба що пів дня.
Зараз лише шоста.
Як справи з Наомі?
Що? І це все?
Пані та панове,
ласкаво просимо!
Наш конкурс ось-ось почнеться.
Ви готові?
Несподіваний інгредієнт…
Помідори.
Хамон серрано.
Ненавиджу шинку.
Розслабся.
Ми приготуємо щось добре.
Шинка!
Може, я приготую равіолі, а ти зробиш начинку?
Не знаю. Я не певен щодо равіолі.
Не знаю.
Усе гаразд?
Амелія дзвонила сьогодні.
Я навіть не хотів відповідати.
Не знаю, що з нею. Я ще не готовий з нею говорити.
Амелія хоче приїхати в Канкун, щоб побачитись з тобою.
Що? Ти говорив з нею? Чому не розповів мені?
Я не хотів тебе засмучувати.
Тобі тут стає ліпше, завдяки конкурсу,
завдяки Наомі…
Сумніваюсь, що в тебе є час втрачати розум через дурість дружини.
Дозволь мені розв’язувати власні проблеми.
Мені не потрібна няня. Мені 40, чорт забирай.
Слухай, чуваче. Як твій друг і партнер…
Як друг, я дякую за все, що ти для мене робиш.
Справді. Але не втручайся.
Як мій партнер, згадай, де ми зараз, прошу.
Ми на невеликому конкурсі.
Стули пельку.
Ми не змагаємося за зірку Мішлен.
Ми учасники другого дивізіону.
-Слухай… -Поглянь, де ми.
«Найкращі невеликі ресторани», знаєш, що це означає?
Найкращі, які не впорались.
Ну, у цьому конкурсі другого дивізіону
приз у 20 000 доларів, який мені зараз потрібен.
-Подивись мені в очі. -Що?
Я заслуговую на певне визнання
за десять років роботи з тобою.
Чорт!
Що таке?
Усе гаразд?
Я втомився.
Але воно того варте.
Селі…
Я познайомився з Сезаром десять років тому,
коли він записався на курси в Мілані.
Ти й гадки не маєш, як він мені допоміг, коли у мене було купа проблем.
Два розлучення.
Лише тисяча євро на рахунку.
І, звісно, 20 зайвих кілограмів.
Одного розлучення було достатньо.
Було важко.
П'ятнадцять кілограм.
Зайвих?
Ні, недостатніх.
Якби ти тоді мене зустріла…
Я б тебе не помітила.
А тепер страва від «Вок і Джейн» з Лос-Кабосу.
Вони презентують…
Карамелізовану качку, фаршировану кремом із шинки та соєю.
Чудово.
І нарешті останній, але не менш важливий,
ресторан «Л'Аллегрія» з Мехіко,
який приготував для нас…
Сандвіч з хамоном серрано.
З?
З хлібом…
і з хамоном серрано в його натуральному вигляді.
Та ти жартуєш.
У нас є результати.
Дякую.
І до фіналу переходить…
Ресторан «Л'Аллегрія» з Мехіко
зі своїм оригінальним сендвічем з шинкою.
Обличчя Касаса…
відкривши конверт, він виглядав ось так!
Ризикована гра, визнаю.
Але нам пощастило з тим сендвічем з шинкою.
Присягаюся, я не міг придумати нічого іншого.
Вибач.
Вибач за все, що я тобі сказав.
Друже, усе гаразд.
Ми завжди були прямолінійними.
-О, так. -Добраніч.
Доїмо льодяник разом.
-Добрий вечір, принцесо. -Добрий вечір.
-Привіт. -Привіт.
Ходи прогуляємося пляжем.
Ти не уявляєш, як важко ходити по піску з цим бандажем.
Досить жалітися, хоча б сьогодні.
-Ходи. -Добре.
Гадаєш, тест ДНК правдивий?
Не знаю, можливо…
вона сказала то тобі, щоб спровокувати.
Не думаю. Нащо їй брехати мені?
Може, вона навіть не знає.
Не знаю.
Знаєш що? На твоєму місці я б попросила зробити ще один тест ДНК.
Серйозно.
Зробиш той тест і дізнаєшся.
Але тим часом було добре.
-Це правда. -Так.
Ти не можеш викинути десять років свого життя через поганий кінець.
Знаєш що?
Кінці переоцінюють.
Можливо, маєш рацію.
Тож, почнемо заново?
Що?
Що ми робили на човні?
Ой, на човні.
Не знаю, думаю…
щось таке.
Вставай уже!
Уже десята ранку.
Кава на балконі.
-Іду. -Рухайся.
Сьогодні чудовий день!
Як спалося?
Ця усмішка підказує мені,
що ти вчора ввечері гуляв з Наомі.
Мені 40, а не 15.
Отже, досить коментарів.
Гаразд, як хочеш,
але я радий бачити тебе в гарному настрої.
Як думаєш, Наомі захоче колись
покинути Чикаго і переїхати до мене?
Добре, гей…
я радий бачити, що мій милий Сезар повернувся до життя,
але не поспішай.
Гаразд, поквапся.
Треба піти на ринок за інгредієнтами на вечір.
Побачимося у холі.
Дай десять хвилин.
Десять хвилин.
-Усе гаразд? -Болить.
Гей, у тебе є номер Селіни?
Я ще не просив.
Я хочу поговорити з Наомі.
Подзвони в їхню кімнату.
Дзвонив, та ніхто не відповідав.
Вони можуть бути на пляжі, Сезаре.
Я поводжуся, як підліток, так?
Гірше.
Я не знаю, що зі мною. Відчуваю багато емоцій.
То я раптом щасливий, то сумний. І так раз за разом.
Не кажи мені про то.
Гей, може, поквапимося до готелю?
Сьогодні ми виграємо конкурс.
Отримаємо 20 000 доларів,
попросиш руки Наомі, одружишся,
і якщо захочеш, я буду твоїм дружбою.
Думаєш, вона погодиться?
Я жартую, Сезаре.
Так.
А якщо це станеться,
я можу на тебе покластися?
Так, Сезаре.
Я буду твоїм дружбою.
-Гаразд? -Дякую.
Вісім, дев'ять, десять, одинадцять…
Усі яйця для пирога «Ромова баба»?
Так.
Хіба не ризиковано?
Це фінал. Треба прийняти виклик.
Ти впевнений?
Так. Слухай, зі мною все добре.
Завдяки тобі, завдяки конкурсу,
звісно, завдяки Наомі,
усе вже набагато краще.
Очевидно, Наомі.
-Пане Маріні. -Так?
Пані Селіна й пані Наомі залишили вам повідомлення.
Дякую.
«Дорогі Паоло та Сезаре, раді познайомитись.
Сподіваємося, ви виграєте в конкурсі. Селіна й Наомі ».
Паоло.
Що ти їси?
Шоколад.
Гіркий?
Ти й не уявляєш.
Я залишив усе на кухні, має ідеальний вигляд.
Чути щось від наших подруг?
Вони вирушили на екскурсію в Чичен-Іцу, повернуться пізніше.
Чому нам не сказали?
Думаю, помітили, що ми надто зосереджені на конкурсі.
Тому вони поїхали.
Так, але приїдуть сюди дуже пізно?
Значно пізніше. Їхати туди й назад довго.
Ну, так, але…
-Можеш заспокоїтися? -Я спокійний.
Я просто хотів знати, коли вони прийдуть…
Сезаре!
Якого біса?
Амеліє.
Хочеш шоколадного морозива?
Думаю, какао допоможе підняти нам настрій.
-Пане, три шоколадних морозива. -Так, пане.
Гаразд.
Перепрошую за всю шкоду, яку завдала.
Вибач, будь ласка. Я серйозно.
Мені треба зосередитися. Сьогодні фінал.
Ти казала, що робила тест ДНК на батьківство, так?
Я не бачив його. Хочу зробити ще один.
Добре.
Нам ще є про що поговорити.
Спочатку тест. Тоді поговоримо про інші речі.
Уже шоста вечора.
Ти тягнеш час.
Вибач, я заснув.
Авжеж через стрес після розмови з Амелією.
-Сезаре, сьогодні фінал. -Так.
Якщо ми переможемо, а ми переможемо,
знаєш, що на нас чекає?
Світ проєктів, мрій, успіху.
Так, я міг би почати нове життя з Наомі.
-Лише одна дрібничка щодо Наомі. -Яка?
Ти й далі зітхатимеш чи щось все ж скажеш?
Можна ще раз зітхну?
АЕРОПОРТ
Досить зітхати.
АЕРОПОРТ «КАНКУН»
Ми на місці. Обережно.
Вам потрібна моя…
допомога?
Нащо ти купив два квитки до Луїсвілля, Кентуккі?
Єдиний спосіб дістатися до воріт.
Але нащо мені купив квиток?
Хочу, щоб пішов зі мною.
-У Кентуккі? -Знайти їх.
Ось вони.
Наомі.
-Привіт! -Привіт.
Що таке? Ти куди?
До Чикаго. Відпустка закінчилася.
Ти просто збиралася поїхати? Не сказавши нічого? Без прощання?
Я не люблю прощання, вони мене хвилюють.
Я думала, що тобі теж буде нелегко.
Ну, так, але…
Сезаре, ми чудово провели час, дійсно.
Ти чудова людина.
Попри твої проблеми, ти мені подобався.
Подобався чи подобаюся?
Подобався. І подобаєшся.
Ти завжди мені подобатимешся.
Але я не думала, що в нас щось вийде.
-Добре. -Знаєш що?
З усіма моїми проблемами те, що я не прив’язуюсь ні до кого,
дає мені відчуття спокою.
Як би дивно не звучало.
Нам було добре.
Справді, я отримувала задоволення.
Від часу проведеного з тобою.
Слухай, Наомі, я…
-Сподіваюсь, у тебе буде вдалий політ. -Дякую.
У тебе теж, моя рок-зірко.
Дякую.
Сподіваємося, добре впораєтесь на конкурсі.
-Так! -Так!
Впевнені, ви переможете. Ви найкращі.
-Так. -Ну, бувай.
-Бувай. -Прощавай.
Сезаре, що входить до тирамісу?
Що?
Що входить до тирамісу?
Не знаю.
Маскарпоне, цукор, яйця, какао й печиво «дамські пальчики». А що?
Ну ось.
Ми з тобою знаємо, що тирамісу найкраще смакує з печивом «дамські пальчики»
але є люди в інших місцях,
які кладуть туди різне печиво.
Як у Чикаго чи де?
Або в Луїсвіллі, Кентуккі.
Є й інші способи жити, як і робити тірамісу.
Хочеш почуватися краще?
Мені подобається, як ти готуєш тірамісу.
Я хочу побути трохи наодинці.
До зустрічі.
Гаразд.
Шефе Маріні.
Успіхів.
Дякую, директоре Касасе.
-Ти тут? -Я втік.
Мама спить, прийняла заспокійливе.
Вона була напружена.
Дуже напружена.
А як же я?
Що ти робиш?
Для аналізу ДНК.
Краще ти відправ.
Але зроби це після моєї вечірки першого Причастя.
Добре.
Я приніс це. Я знаю, тобі таке подобається.
Дивись.
Подивимося.
Вона з США.
Ніяк не можу знайти швейцарську.
Спробуймо.
Непогано.
Зовсім непогано.
Насправді дуже смачно.
Готово. Я тут.
Вітаю.
Що у нас тут наразі?
Усе добре. Салат був ідеальний.
Потім сам приготував кролика каччіаторе.
Не дуже вдало.
Далі буде десерт.
Зробімо це.
-Пиріг «ромова баба»? -Пиріг «ромова баба».
Уперед!
Ось основа. Зробимо її.
Чудово.
-Рахуй. -Добре.
Один, два… Досить.
Чудово.
Коли будеш готовий.
-Швидше. -Ось так.
-Уперед! -Уперед!
-Дорогому шефу Роблесу. -Дякую.
Шефу Ґаліндо.
Смачного.
-За нашу роботу. -За нашу роботу.
Вітаю. Ви чудово впорались.
Щиро дякуємо.
-Справді. Браво. -Приємно.
-Пане Касасе. -Приємно.
-Шефе Маріні. -Дуже приємно. Дякую.
Якби не твій бойовий дух, нас би тут не було.
Якби не твої проблеми, ми б не зайняли друге місце.
Подивись на розмір їхнього кубку й нашого.
-Щиро дякую. -Дякую.
Дякую!
«ДЕЛІКАТЕСИ» — ГРАН-ПРІ
Звісно!
Сфотографуймося.
Усі! Дякую!
Дякую всім!
Дякую!
Усе не так погано.
Навіщо все ускладнювати, роблячи кролика каччіаторе?
Ти ж був один.
І чому я був один?
Га?
Ми втратили 20 000 доларів.
Сабріна мене вб'є.
Чорт!
Друге місце.
У конкурсі другого дивізіону.
Але все гаразд. Те, що ми пережили тут, було того варте.
-Правда. -Не переоцінюй кінець.
Так.
Гей, ходи.
-Не починай, Сезаре. -Іди сюди. На хвилинку.
Ну ж бо.
Подивись, де ми.
Немає чого скаржитися. Канкун.
Готель, де «все включено».
-Так, це чудово. -Прохолодна ніч.
Місяць.
Ти і я.
Що?
Ти і я?
Чуваче!
Доброго ранку.
-Привіт, тату. -Привіт, друже.
Погляньте.
Я спік вам печиво, щоб покращити настрій.
-Дякую. -Не тобі.
Хочеш?
Дякую.
Я думав…
ми могли б домовитися незалежно від результатів. Правда?
Так, думаю, це хороша ідея.
Як хочете.
Доброго ранку.
У нас є результати.
Дякую.
Мамо, стільки змін.
Але я адаптуюся і шукаю позитив у нових ситуаціях.
Правда, у нас все добре.
У мене все добре.
Я люблю тебе.
ІОЛАНДА БЕНАВІДЕС
Що думаєш про домовленість?
У будні він зі мною, звісно.
Одні вихідні з Гораціо, його біологічним батьком.
-І одні вихідні… -Зі мною.
-Так. -Так, не хвилюйся.
Усе вийде. Не хвилюйся.
Добре.
Амеліє.
Ось автобус.
Дякую!
Привіт!
-Як ти? -Добре.
Будеш поводитись добре, так?
-Так. -Так?
Так.
-Ти йдеш до подруги… -Люпіти.
Гаразд, що у вас там з нею?
-Нічого. -Потім розповім.
Бувай, побачимось!
-Привезеш його в неділю? -Так.
-Як усе пройшло? -Добре.
-А тест з математики? -Що ж, добре.
-Тож… -Гей.
-Відкрити тобі секрет? -Який?
Я поцілував Люпіту.
Справді? Що?
Ого! Гей!
Але вчора, наче нічого не сталося, Люпіта сказала мені,
що її батька відправили у Ґвадалахару,
ну, і за місяць уся сім'я туди переїде.
От халепа. Чорт.
Гей.
Чорт.
Ні, не падай духом.
Слухай. Іноді в житті все йде не так, як ти сподівався,
але те, як ти відреагуєш, залежить від тебе.
Як сприймеш і як рухатимешся далі.
Іноді, після всього цього,
навіть не знаєш, що може все бути добре.
Як у нас з тобою.
Так. Як у нас з тобою.
І як у тебе та твоїх подружок.
Знаєш що? Мені треба поговорити з Софією. Це ще одна подруга.
Ще одна?
-У неї зелені очі… -Ще одна?
-Вона веселіша… -Хто така Софія?
Розкажи про Софію.
Ходи на піцу, розкажеш мені все про Софію та Люпіту.
Переклад субтитрів: Данило Добровольський