Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX UVÁDÍ
A tohle je náš kuchař César!
Vítejte v L'Allegrii!
- Zatleskejte panu kuchaři. - Bravo!
Jak se máte? Dobře?
Chutná vám?
Tak kolik jsme vydělali?
Padesát čtyři tisíc dvě stě pesos.
Tak to je super.
S takovou tu půjčku do roka splatíme.
Neboj, všechno bude v pohodě.
A kampak se chystáš v tý nový košili?
Na kurz mamba. Dokonce i Huguito se chce přidat.
V neděli v sedm? Jste fakt trapní.
Já si pořád ještě užívám.
A já mám pořád ještě rodinu.
Tak čau! A dobrou.
Mambo!
- Ahoj, tati. - Ahoj.
Tak jak to jde?
- Dobře. Jak se máš ty? - Dobře.
- Co děláš? - Domácí úkoly.
Víš, že sousedi mají papouška?
- Papouška? - Jo. A dokonce umí mluvit.
Ahoj!
Ahoj.
- Tak jak se dneska máš? - Dobře. A ty?
- Výborně. - Tak to jsem rád.
Už se tak těším na tu naši dovolenou.
- Já vím. A hádej co. - Co?
Zahrnula jsem do ní i Vídeň a Prahu.
Aha.
- To je super, ne? - Jo.
- Ještě to probereme. - Dobře.
Nezahrajeme si fotbal?
No tak. Jdeme!
- A co já? - Pojď taky.
Tak jo. Jen se obuju.
Jasně. Pojď. Nandám ti to!
- Tak můžeme? - Jo.
Tak pojď.
To je ono! A teď pojď do mě!
Poslouchej.
Musíš se snažit vypozorovat plán svýho protihráče.
- Nesmíš se nechat zaskočit, jasný? - Jasný.
Tati, nesahej mi na vlasy.
Tvoje kamarádka Lupita ale může, co?
Jak víš, že ji mám rád?
Jak? Jsem přece tvůj táta.
Vím o tobě všechno.
Pozvi ji na tu oslavu.
- Fajn. - Ale fakt.
- Pozvu ji. - Tak super.
- O kom to tu mluvíte? - O nikom.
- Jste strašní. - No tak pojď.
- A zlí. - Hraj!
Kopej, Enrique!
- Můžeme? - Jo.
Tak jo.
Pojď do mě.
- Mají tam papouška! - Vy svině!
Je mu perfektně rozumět.
Mami?
Proč furt nosíš to pyžamo se zvířátky?
Ame…
To ho budeš nosit i za 40 let?
- Přesně tak. - Jo?
Po čtyřicítce je ti znovu dvanáct.
- Co to Enriqueho první přijímání? - Všechno jde skvěle.
- Jo? - Fakt.
Už máš vyřešené hosty i hudbu?
- Jo. Mám to pod kontrolou. - Paráda.
Jako vždycky. Vždyť mě znáš.
Zklamala jsem tě snad někdy?
- No řekni. - Nikdy.
Přesně tak.
V tomhle pyžamu se ve mně probouzí zvířecí pudy.
Fakt?
Stává se ze mě divoký lev.
Tak si mě sněz, ty můj lve.
Tak oslavíme ty tvoje narozky?
Ne. Teď nás čeká Enriqueho první přijímání a pak jedeme na dovolenou.
To bude ale Enriqueho oslava.
A tu cestu po Evropě si vymyslela Amelia.
Co ale tvoje narozky?
Dobře mě poslouchej.
Když to s tou obětavostí budeš přehánět,
buď z toho nakonec zešílíš,
nebo skončíš jako závislák na heroinu,
alkoholu nebo sudoku.
Sudoku?
Slyšel jsi mě.
- To se nestane. - Musíš se změnit, Césare.
A jak je na tom ten tvůj žaludek?
Pomáhají ti ty léky?
Moc ne.
Protože je házíš do koše? Nebo je tam házíš, protože nepomáhají?
Ten žaludek mám z nervů.
- Víš, co by mi pomohlo? - Co?
Kdybychom si spolu zajeli do Cancúnu.
Do Cancúnu?
Teď se podrž.
Psali nám z redakce Lahůdek.
Máme se zúčastnit Grand Prix nejlepších malých restaurací v Mexiku.
- Vybrali nás? - To si piš!
Cože?
Tak to je bomba!
Konečně z těch deseti let dřiny něco máme!
Pane Paolo, volá vám vaše exmanželka z Itálie.
Která?
Paní Sabrina.
Ta horší.
Díky, Juane Pablo.
Chápeš to?
Mám dvě exmanželky, obě žijí v Itálii s mýma dětma
a obě mě pořád uhání.
Vem si ze mě příklad. Moje bývalky mě pořád milujou.
- Co je? - Padej k tomu telefonu.
Jasně, Sabrino.
Vím, že je vysoká škola důležitá, ale…
Deset tisíc eur?
Ne, Sabrino. Nevolej právníka.
Nějak to zařídím. Ještě pár dní vydrž.
Tak čau. A právníky do toho netahej!
Jsi v pohodě?
Césare, musíme tu soutěž vyhrát.
Za první místo je 20 000 dolarů.
A navíc si uděláme parádní reklamu.
Jo, to je taky super, ale hlavně jde o těch dvacet táců.
Překvapíme je těstovinami s pestem a chňapalem v karamelu?
Nebo třeba pizzou s artyčoky?
Dobrý nápad, ale nesmíme se nechat ničím rozptýlit,
protože jde o…
Dvacet táců.
Díky.
Ahoj, mami.
Ahoj!
Jak se máš?
- Výborně. - Moc rád tě tu vidím.
Po čtyřicítce z vás budou šampioni.
Myslíš, že to vyjde?
Ať už vyhrajete, nebo ne, je skvělé, že vás vůbec vybrali.
Pravda.
Seš ve středním věku a takhle záříš.
Tvůj táta tou dobou vypadal, jako by už čekal na smrt.
Ono to tak jenom nevypadalo.
Fakt se tý smrti dočkal.
Umřel ve 41 letech.
Ty ale pořád vypadáš skvěle.
Jsi zdravá, dobře se stravuješ, cvičíš…
Ty se určitě dožiješ stovky.
Hlavně to nezakřikni.
Nevím, kolika let se dožiju,
ale chci, aby sis pamatoval jednu věc.
Jakou?
Kdyby nebylo mě…
Nedosáhl bys toho, čeho jsi dosáhl, a byl bys úplně jiný člověk.
Paolo…
Je pravda, že brzo nejspíš dostanu Alzheimera,
ale svoje oblíbené citáty nikdy nezapomenu.
Protože citujete sama sebe.
- Ale vypadáte teda skvěla. - Že jo?
- Je nádherná. - Díky.
- Copak? - Jdu na poker.
Jen jsem vás přišla pozdravit a pogratulovat vám.
Díky, že jsi přišla.
A díky za všechny ty rady, které jsi mi v kuchyni dávala.
Vždyť o nic nešlo.
Mějte se.
A chovejte se v Cancúnu slušně.
- Jasně. - A vyhrajte!
To je on.
Ticho. Měl jsi mi zavolat.
- Nemůžeš si jen tak přijít… - Chyběla jsi mi.
Ne. Mlč.
- Ahoj. - Hele… Césare!
Tohle je Horacio. Kamarád z…
- Zdravím. - Těší mě.
- Mě taky. - Máte se?
Kamarádi mojí ženy jsou tu vždycky vítáni.
No, „kamarád“ není zrovna to
správný slovo.
Horacio byl dlouho pryč.
Jo? Kde jste byl? Ve Státech?
Ne.
Ve vězení v San Rafael.
Seděl jsem 10 let.
To je fakt dlouho.
Včera mě pustili.
A ze všeho nejdřív
jsem chtěl vidět Amelii.
- A syna. - Cože?
Ahoj.
Když jsem tě poznala, chodila jsem s ním.
Neprávem ho uvěznili a měsíc potom…
jsem zjistila, že jsem těhotná.
Jak víš, že je jeho?
Vychází to tak.
- A nechala sis udělat test, nebo… - Jo.
Jenže Horacio byl ve vězení
a ty jsi byl k dispozici.
Díky.
Kdo nikdy nezkusil masové kuličky, pořádně nežil.
To jste si vybrala dobře.
Jejich tajemství nespočívá jen v tom, že to hovězí marinujete v kvalitním víně,
ale i v převozu masa letadlem.
Převoz letadlem totiž ještě zvýrazní jeho chuť.
Césare!
Skvělá volba, slečno. Hned vám připravíme tři porce.
Césare!
No tak.
Césare!
Tak co?
Co mám dělat?
Jak to mám překonat?
Co budu dělat?
No…
Césare,
řekni mi, jak ti můžu pomoct.
To já nevím.
Vždycky ve všem hledáme nějaký význam,
ale proč?
Jednoho dne se probudíš a…
A je po všem.
Dobrý večer.
Podívej, ublížila ti.
Vím, že to bolí.
Lhala mi.
Amelia mi lhala. Celých deset let.
- Já vím, ale… - Ale co? Využila mě!
Chtěla dokonalou rodinu a já hlupák jí na to skočil.
- Můžu si za to sám. - S tím tu vůbec nezačínej.
Byl jsi skvělý táta a troufnu si říct, že i úžasný manžel.
- Že jo? - Jo.
Jediný člověk, kdo tu za něco může,
je ta prolhaná mrcha Amelia.
Tak pozor…
Takhle o ní nemluv.
Ta prolhaná mrcha!
Přestaň troubit, vole!
Mají ale pravdu, přestaň troubit.
- Hele, mám nápad. - Jaký?
Co kdybys tu to auto nechal
a přespal u mě na gauči?
- Na gauči? Ne. - Ale jo.
Hele, zítra ráno ti bude líp.
A uvědomíš si, že jsi nepřišel o všechno dobré ve svém životě.
Máš rodinu, přátele, práci…
Svoji mámu, která je zdravá jako řípa.
Tak tohle jsem fakt nečekal.
Milá Yolando…
naše drahá sestro a kamarádko…
Sešli jsme se zde, abychom tě uložili k věčnému odpočinku.
Věděla tvoje máma o tom, co se stalo s Amelií?
Ne, neřekl jsem jí to.
Tak to je dobře.
LAHŮDKY GRAND PRIX NEJLEPŠÍCH MALÝCH RESTAURACÍ
Co říkáš na ten hotel?
Vypadá fajn.
Césare, slib mi, že aspoň na pět dní hodíš všechny svoje problémy za hlavu.
O Enriquem, Amelii a o všem ostatním
můžeš přemýšlet pak.
Teď se soustřeď jen na sebe a na tu soutěž. Tolik toho po tobě nechci.
- Slibuju. - Tak jo.
- Co děláš? - Pojď sem, broučku.
Poslouchej…
Ta voda je fakt skvělá.
Měl bys ji jít vyzkoušet.
Koukej!
Ty jsou krásný, že?
To teda.
Jak se jmenujou?
Nevím, ale můžeme to zjistit.
Rád bych si je vzal na pokoj.
To já taky.
Máma ty květiny zbožňovala.
Květiny?
Jo, jsou fakt hezký.
Pane Marini!
Pane řediteli.
A vy jste pan Benavides.
Vítejte v mém hotelu. Jak se vám daří?
Výborně! Skvěle se tady bavíme.
Obdivujeme květiny…
To chápu.
Tohle je jeden z mých asistentů.
Pan Ignacio Méndez.
- Těší mě. - Nápodobně.
Fakt vás moc rád poznávám.
Ignacio vám se vším pomůže.
A nemusí jít jen o tu soutěž.
Můžete se ho zeptat na cokoliv ohledně hotelu, vybavení, aktivit…
Děkujeme moc.
Přeji pěkný den… a užijte si ty květiny.
Jen abyste věděl…
jmenujou se lilie.
Obě?
Lilie.
Každý bude mít k dispozici stejné vybavení.
O vaší kreativitě bude svědčit jídlo, které připravíte.
Bude je posuzovat porota složená z pěti odborníků,
mezi kterými budou vaši kolegové ze zahraničí a kritici,
a také z pěti hostů našeho hotelu,
které každý večer náhodně vybereme.
- Je vám všechno jasné? - Ano!
Tak teda začneme!
Pane Marini.
- Můžete na chviličku? - Určitě.
Jak se máte?
Skvěle.
Osobně jsem moc rád, že jste s panem Benavidesem
byli vybráni do naší soutěže.
Ale……
Měl bych k vám být upřímný.
Někteří naši kolegové z redakce Lahůdek
nejsou přesvědčeni, že do této soutěže patříte.
L’Allegria za svoji slávu vděčí
vašemu konceptu.
Poskytujete jídlo i zábavu.
To je pravda.
Když vaši hosté odchází,
jsou okouzleni.
Vašimi vtipy,
písničkami
a taky vašimi pokrmy.
Abyste ale zapůsobili na moje kolegy,
musíte je oslnit výhradně svým vařením.
A proto
si odpustíte jakékoli…
vtípky…
písničky
a pokusy o pobavení hostů.
Nebojte.
Na žádnou formu zábavy nedojde.
To vám slibuju.
- Jak jsme na tom s časem? - Stíháme.
Děkuju.
Vážený pane kolego Roblesi…
To je humr?
Ano.
Je pravda…
že humr působí
jako afrodiziakum?
No, snad ne.
Tak jsme prošli prvním kolem.
Měli jsme fakt kliku.
Máme v tom moc česneku.
„Pojem úzkosti – Kierkegaard.“
- Děláš si srandu? - Co to děláš?
„Smrt obchodního cestujícího, Arthur Miller?“
- Ne! Na moje křížovky mi nesahej! - Pusť to!
Když nebudu mít něco, co dokážu vyřešit, zešílím.
Dobře, tak si je vyřeš.
Slib mi ale, že pak už s tím nihilismem přestaneš
a začneš se bavit.
Podívej.
„Nihilismus“ a „zábava“ prostě nejdou dohromady.
Tak co třeba taková paella, pane kuchaři?
Dáváme do ní rýži, krevety, párky, ryby, kuřecí, všechno, co nás napadne.
Paella je důkazem, že můžeš zkombinovat cokoli.
Tak jo. Slibuju, že se začnu bavit.
A kam chceš teda jet?
Tak jak se vám tu líbí?
Musím říct, Méndezi, že je tady fakt supr krajina.
Neříkej „krajina“. Rýmuje se to s „rodina“.
Na to se vůbec nekoukej.
Zabavuju ti telefon, dokud si to tu nezačneš užívat.
- Vrať mi ho! - Ne!
Kochej se tou krajinou, zatraceně!
Je tu takový vedro.
- Kdy mě přestaneš očumovat? - Vydržel bych to až do smrti.
Času mám dost.
Pokud vám to teda nevadí.
Ta přírodní studna tu je už tisíce let, zatímco vy jste jako…
krásná zjevení, která můžou každou chvílí zmizet.
Hele, máme tady donchuána,
co nezná stud a hraje si na básníka.
Nuda.
Myslí si, že když v paelle můžou být krevety s kuřecím a párkem,
tak se vlastně všechno hodí ke všemu.
Pojď už, Selino.
Co je?
Už jdu!
Pomoc!
- Pomoz mi! - Co se děje?
Vytáhni mě ven!
- Pomoc! - Už jdu!
Pomoz mi!
Pomoc!
Pomoc! Dostaň mě odsud! Něco mě kouslo!
- Bojím se! - To nic. Nic se neděje.
- Co se stalo? - Něco mě kouslo.
Nic tě nekouslo. Nejspíš to byl…
- Co je? Co se stalo? - Had!
Klid, jen klid.
Klid. Poplavu s tebou na břeh.
- Já chci pryč. - Jen klid.
- Dostaň mě odsud. - Opatrně.
Klid. Jo, to je ono.
- Už je pryč? - Jo. Už zmizel.
- Já jdu pryč. - Pozor, schod.
Už to bude. Vylez si sem.
No tak.
Seš v pohodě?
Na první pohled působíš jako hudebnice.
Jako nějaká rocková hvězda nebo tak něco.
Fakt?
Kdysi jsem v kapele hrála.
Ale pak…
Život šel dál. Vystudovala jsem design interiéru.
O tom bych se taky rád něco naučil.
Prozkoumal bych interiér svýho srdce. Stal se vyrovnanějším.
Díky znalostem designu?
To byl vtip.
- Aha. - Chápeš?
A tobě už se v životě naskytla nějaká příležitost,
který ses prostě musela chopit?
- Jo. - A jaká? Povídej.
Jsem přece tady.
S tebou.
Aha. Tak to je super.
To byl vtip.
Jsi strašná! Fakt jsem ti na to skočil.
Myslel jsem, že jsi střelená.
Fakt jsem ti to věřil.
Čekáme tu už hodinu, ne?
Jo. A já tu sedím s touhle bláznivkou.
Super!
Každý den si ten obvaz vyměňte a týden berte tyhle léky.
Určitě mě nic nekouslo, paní doktorko?
Bolí to, jako by mě něco kouslo.
Ne, jen jste se řízla o nějaký kámen.
A pokud jde o vaši nohu,
měl byste dva týdny odpočívat.
Dva týdny?
Mějte se pěkně.
Koho by napadlo, že na dovolený skončíme v nemocnici?
Ty na tom aspoň nejsi tak špatně.
Fakt musíš v tomhle stavu pracovat?
Dobrá práce. Fakt dobrá práce.
Kámo!
- To je naše druhá výhra! - Jo.
- Tak na zdraví. - Čeká na nás semifinále.
Vedli jsme si dobře. Fakt že jo.
Víc než dobře.
Ten tým z Chuti Španělska to vyhrál už několikrát,
ale nemají takovou motivaci jako my.
- Hele, Césare, mám jeden návrh. - Jaký?
Co kdybychom si šli sednout na ten bar u bazénu
a zkusili si popovídat se Selinou a Naomi?
Ne. Na to zapomeň.
Fajn.
Jak vypadám?
- Dobře. - Jo?
Tak já teda mizím.
Cože?
Hej!
Uvidíme se pak. Tak zatím!
- To jako fakt? - Jo.
Měj se!
To si dělá srandu.
Ahoj, tati.
Ahoj, Quique. Jak se máš?
Dobře. Zrovna koukám na telku. Nudím se.
Chceš mluvit s mámou?
Ne, jen si chci s tebou popovídat.
Jak pokračuje ta soutěž?
Fakt dobře. Už jsme prošli druhým kolem.
Tak to je super!
Hele, tati…
Ty se na mě zlobíš?
Jasně že ne.
Jen mám poslední dobou špatnou náladu.
S tebou to ale fakt nemá nic společného.
Je to složité.
Hodně složité.
Aha.
Pokud se to ale nevyřeší,
budeme muset zrušit tu moji oslavu?
To nevím. Ještě jsme to neřešili.
Už jde máma. Musím to položit. Měj se!
Ty jsi pořád vzhůru? Vždyť už je deset.
Nemáš co sedět u televize. Mazej do postele.
Nezapomeň na to, jaká jsi bývala ty.
Bývala jsi fakt nezvladatelná.
- Já? - Přesně tak.
Počkej. V jakým slova smyslu?
Ve všech. Nechci to vytahovat před tvojí dcerou.
Ame, napadlo mě, že bych zítra udělala ruský salát,
ale nepamatuju si, jestli má Horacio rád majonézu.
Myslím, že jo. Před 10 lety ji rád měl.
- Fakt? - Jo.
Co jsem to proboha udělala?
Zlato…
Je to tvůj život.
Já tě soudit nebudu.
Nechci se do toho plést.
Co sis proboha myslela, Ame, že jsi chodila se dvěma klukama najednou?
Vím, že ses tahala s Césarem i Horaciem zároveň.
A to se nedělá.
Co ti na to mám říct, mami?
Nevěděla jsem, co mám dělat.
Byla jsem ještě děcko!
Tak to ne.
Děcko jsi už teda nebyla.
Bylo ti skoro 25.
To víte…
César byl hezký, pozorný a byl to gentleman.
Pamatuješ, jak byl hezký?
Byl fakt sexy.
A Horacio byl idealista
a to se mi na něm líbilo.
Vždycky chtěl změnit změnit a pak… skončil na deset let v lochu.
Neměl se snažit změnit svět, ale najít si jinýho právníka.
Vždyť jsi věděla, že Horacia jednou pustí, ne?
Kdy jsi teda chtěla Césarovi říct pravdu?
Já nevím. Udělala jsem blbost.
Ne, zlato. To nebyla blbost.
Byla to fakt hovadina.
Totální hovadina!
A kvůli svojí blbosti
sis zničila celý život.
Přesně tak.
A teď nevíš, co máš dělat.
S Césarem už se očividně neusmíříš.
A pokud jde o toho nebohého hackera Horacia,
tomu jsi zničila život taky.
Odseděl si deset let.
A teď je sice na svobodě, ale nemá se svým synem žádný vztah.
Jo a málem bych zapomněla
na toho chudáka Césara.
Na chudáka Césara, kterému se teď zhroutil celý svět.
Jedním blbým rozhodnutím jsi zničila hned tři životy.
Ne, už dost!
- Díky, mami. - Nemáš zač. Byly to čtyři životy.
Jen jí vyčiň.
Vůbec nemyslí na mýho milovanýho vnuka.
Fakt mi to láme srdce.
To já vím, ale nevím, co mám dělat.
To já taky ne, zlato.
Jak jsem ale říkala,
je to tvůj život.
Tvůj! Já se do toho plést nebudu.
- Mami… - Já nic nezmůžu.
- To stačí, babi. - Pojď ke mně, zlato.
Kde se ale svlíkl?
Za akvárkem.
Můžu dál?
- Schovej se. - Co?
Paolo?
Jen pojď dál, kamaráde.
Promiň, vzbudil jsem tě?
Ne.
Poslyš, Paolo…
Nevím, co bude dál…
ani jak to všechno dopadne, ale…
Chtěl jsem ti říct, že se budu snažit.
Udělám všechno pro to, abych si to tu užil.
Tak super.
Vím, jak je ta soutěž důležitá.
Bylo by skvělý, kdybychom těch 20 táců vyhráli.
Teď už mi záleží jen na tom, aby se nám i L'Allegrii vedlo dobře.
To je skvělý přístup.
Tak super. Tak teda dobrou.
- Dobře se vyspi. - Ty taky.
Dobrou.
- Proč jsi mě schoval? - Já tě neschoval.
Tak co se děje?
Nerad ho vidím takhle v depresi. Čekám, kdy začne zapíjet svůj žal.
Pivem?
Spíš rumem a vodkou.
A jak se to týká mě?
Nijak. Teda vlastně hodně.
Představ si, že by nás tu viděl řádit
a užívat si, zatímco on…
Je smutnější než Bachův rekviem?
A sám.
Přesně.
A podle mě se mu ta depka zhorší.
- Zhorší? - Přesně tak.
Teď bude mít čtyřicet a to v týhle situaci nemůže být lehký.
To máš pravdu.
To už je 1:00? Právě má narozeniny.
- Pojďme to oslavit! - Ne. Ty se schovej.
- Cože? - Schovej se, říkám.
Ale kam? Pod postel? Do skříně? Do koupelny?
Třeba do koupelny. Hlavně se schovej.
- Hej! - Utíkej!
- Hlavně buď potichu. - Vždyť jsem.
Nemá tu někdo náhodou narozky?
Hodně štěstí, zdraví…
Hodně…
Všechno nejlepší!
Není tam. Kam zmizel?
Tady je můj zachránce. Čau.
- Jak se máš? - Ahoj.
Jak se máš ty?
Měl bys mě trochu poznat, ať víš, že nejsem blázen.
Nejsem vždycky ta paranoidní hysterka, kterou jsi viděl dneska ráno.
A měla jsem teď špatný období, takže to bylo o to horší.
Je pravda, že brouky, plazy a krysy jsem neměla ráda nikdy,
ale před dvěma lety se mi ta fobie ještě zhoršila
a teď se bojím i slepic.
Slepic? To jako fakt?
Čeho se bojíš ty?
No, kdysi jsem se asi nebál ničeho.
Teď mám ale strach, že se mi pod rukama sesype celý můj život.
Fajn, to ten strach ze slepic není zas tak hrozný.
To není.
Ale víš, jak to chodí?
Někdy čelíme situacím, nad kterými máme kontrolu,
takže můžeme být klidní.
A jindy zase nic nezmůžeme.
Stane se, co se má stát.
Ať nám ty situace sesílá život, vesmír, Bůh
nebo třeba mimozemšťani.
Prostě to musíme přijmout.
Máš pravdu.
Jak tě tu tak poslouchám,
zní to, jako bys měla doktorát ze studií života a nečekaných zvratů.
Kolik procent toho, co v životě zažijeme, je výsledkem našich rozhodnutí,
a kolik procent tvoří ty zvraty?
Čtyřicet na šedesát?
Čtyřicet procent ovlivníme a šedesát procent ne?
- Jo. - Ne. To je moc.
Tomu nevěřím. S tím nesouhlasím.
Neříká se, že jsme pány svého osudu?
To tvrdil Appius Claudius Caecus.
Byl ale slepý,
což si určitě sám nevybral.
Takže to moc nesedí, ne?
Pravda.
Jejda, už musím jít.
- Už? - Fakt musím.
No nic.
- Měj se. - Ty taky.
- Dobrou noc. - Tak zatím.
Haló?
Ahoj, jak se máš?
Ahoj, Amelie.
Mám se fajn. Soustředím se na tu soutěž. Zatím furt postupujeme.
Poslouchej…
Jak je na tom César?
Uvažovala jsem,
že bych za ním jela do Cancúnu.
Hele, právě se soustředí na práci.
Podle mě se to teď nehodí.
No, tobě se to možná nehodí, ale mně jo.
Jasný? Určitě mě chce vidět.
Tak proč teda voláš mně?
Protože jsi jeho nejlepší kámoš, Paolo.
Už jsem se rozhodla. Pojedu za váma a tečka.
Něco ti řeknu a dobře mě poslouchej.
Jsi…
Ona mi to položila?
Přeju všechno nejlepší svýmu kámoši, společníkovi a parťákovi.
Díky.
Tak je mi čtyřicet.
Čtyřicet. Jak se to stalo?
Mně to přijde fajn. Jak ti je?
Líp než na patnáctiny, ale hůř než na třicátiny.
Tak aspoň že se cítíš líp než včera.
Jo, to asi jo.
A Naomi s tím nic společnýho nemá?
Ne. Jasně že ne.
Jen jsem na ni včera narazil a chvilku jsme si povídali.
Jen se neboj.
Nezapomeň, že ty jsi jako pomalý hrnec.
Nebo hovězí guláš.
A ty funguješ jako tlakáč, co?
Nebo mikrovlnka.
Přesně tak.
Poslouchej. Pronajal jsem nám loď.
Zašnorchlujeme si u Isla Mujeres.
A shodou okolností
jsem pozval i Selinu a Naomi.
Shodou okolností, říkáš?
Moc se na to necítím, ale přidám se k vám.
- Super. Už jsem totiž za tu loď zaplatil. - Neboj.
Nebudu ti přece kazit oslavu svých narozenin.
Díky.
Nechci ale, abys mě do čehokoli nutil. Měli bychom se soustředit na tu soutěž.
Kdy jsem tě do něčeho nutil?
Jen si zajdu pro pár věcí.
Tak ale dělej.
Co je?
Pane Marini.
Všechno v pořádku?
Ano.
Jen vám chci říct, že se vám tu soutěž
organizátoři rozhodli trochu okořenit.
Takže dneska večer
trochu pozměníme pravidla.
Máme pro vás pár nečekaných ingrediencí, které budete muset použít.
Ať vám chutná.
Ahoj, tati!
Ahoj. Jsem rád, že mi to vždycky zvedneš.
Všechno nejlepší!
Díky moc.
Oslavuješ?
No, mně se nechce, ale Paolo na tom trvá.
Tati, vzpomínáš, jak jsi mi jednou řekl, že pokud nemůžeš sehnat čokoládu z Belgie,
musíš co nejlíp využít tu švýcarskou?
Jo, vzpomínám. Proč?
Už chápu tu metaforu.
Cože? To nebyla metafora.
Fakt jsem mluvil o čokoládě.
Proč ale mluvíš o metaforách?
Doteď jsem jedl samou belgickou čokoládu,
ale najednou se všechno změnilo
a musím vytěžit maximum z tý švýcarský.
No, když se tý metafory budeme držet, Horacio není švýcarská čokoláda.
Tvoje máma vzala dvě čokolády a nechala je 10 let ležet
ve špajzu plným zlosti a lží, kde se úplně rozdrolily a zkazily.
Je v Cancúnu horko?
Jo. Je tu fakt vedro.
Promiň, nechal jsem se těmi metaforami unést.
Zlato!
Tak ahoj. Už musím končit.
Někdo za tebou přišel.
Dám vám chvilku, abyste si popovídali.
No tak.
Tak jo. Nechám vás tu o samotě, dobře?
Tak jo, musíme si vynahradit všechen ten ztracený čas.
Tak odkud začneme?
Máš rád motorky?
Ne.
Máš…
Máš rád fotbal?
Ne. Popravdě ho moc nemusím.
Bývalo na něm něco romantickýho, ale nadnárodní korporace ho zkazily.
Už na něm není nic dobrýho, chápeš?
Ne.
Máš moji mámu rád?
Jo.
A to hodně, abych byl upřímný.
A švýcarskou čokoládu?
Cože?
To šnorchlování byl skvělý nápad, ale s tou nohou to nezvládnu.
Já hlavně chci, aby sis to dneska užil.
Já vím.
Co to máš za prášky?
Bývá mi špatně.
Césare.
Loni v Acapulcu ti špatně nebylo.
Loni jsem nevěděl, že můj syn není můj syn.
Stres tyhle problémy zhoršuje.
Jen chci říct, že po těchhle prášcích
můžeš mít snížený libido a problémy s erekcí.
Cože?
Já v příštích hodinách s nikým spát nebudu.
Co ty víš?
Ahoj. Všechno nejlepší!
Díky.
- Ahoj. - Všechno nejlepší.
- Díky. - Jak se máte?
- Dobře. - Jo. A co ty, rocková hvězdo?
- Ahoj. - Taky. A všechno nejlepší.
Díky moc.
To je ta jachta.
Není ale moje. Pronajal jsem si ji.
Paráda.
Tak si nastupte.
Dáte si pivo?
- Já jsem pro. - Tak jo.
Koukej!
Vidíš to? Vidíš, jakou má to moře barvu?
Snažíš se dosáhnout osvícení?
Ne. Jen se snažím, abych se nepozvracel.
Za to určitě můžou ta pochybná jídla, která tu kuchtíte.
Ne, jídlem to není.
A jak jako pochybná?
Prostě pochybná.
Naomi! Pojď za náma!
No tak!
Proboha…
Přemýšlel jsem nad tou naší diskuzí.
Odkdy jsi taková odbornice na existencionalismus?
No, hodně jsem si toho prožila.
Hodně, jo?
A povíš mi o tom něco, nebo…
No, Paolo mi řekl, co se stalo tobě.
Takže jo, teď jsem teda na řadě já.
Tak jo. Odkud mám začít?
Ze začátku mi přálo štěstí.
Narodila jsem se vzdělaným a finančně zajištěným rodičům.
Vzala jsem si fajn chlapa…
Potkala jsem ho na záchodě v restauraci, když mi číšník omylem zašpinil halenku.
A on mi ji pomohl vyčistit.
Byla z toho největší láska mýho života.
Tak to jsi měla dobrý život.
Ve 28 jsem ale ovdověla.
Cože?
- Jak? - Stalo se to, když šel James do obchodu.
Spadl na něj
kus římsy.
- To jako fakt? - Jo.
Ty vole…
A teď žiju se dvěma dcerami v Chicagu.
Sama. Bez příbuzných.
- Tak to musí být fakt těžký. - Je.
A pak nastala finanční krize a já přišla o práci.
Byla jsem na tom špatně.
Vypadala jsem asi jako teď ty. Neměla jsem ale žádnýho Paola.
Aha. A co jsi teda udělala?
Šla jsem k psychologovi.
No a na chodbě před ordinací
jsem narazila na bývalou spolubydlící z výšky,
která si vychvalovala svoji práci v jedný softwarový firmě.
Představila mě šéfovi,
který chtěl přibrat nějakou účetní…
- Jo! - To je náhodička!
A teď dostávám nechutně vysoký plat.
Tak to je super.
Prošla sis vším, co se dalo.
A dneska je mi pětatřicet,
jsem zdravá, šťastná, plná optimismu a užívám si.
Minulý týden mi umřela máma.
To jako fakt?
Jo. A když si člověk přizná, že má depku, ještě víc ho to deprimuje.
To asi jo.
Teda ne. To si nemyslím.
Cože?
Když ti dá osud zničehonic na prdel,
zvedneš se, vydýcháš se, pokud potřebuješ,
a zkusíš z tý situace vytěžit maximum.
Jo. Asi máš pravdu.
Musím se jít vyčůrat.
Césare!
Pomoc! Uvízla jsem tady!
Už jdu.
Už jdu!
- Tak dělej! - Vždyť už jdu.
Uklidni se. Co se stalo?
Uvízla jsem tu. Nemůžu otevřít dveře.
Nejde to?
Vydrž.
Díkybohu. Já ty dveře nemohla otevřít.
Zatraceně!
Zase jsi je zavřel. Zkus je znovu otevřít.
Nejde to.
- Že ne? - Začínám z toho panikařit.
Počkej! Je tady okno!
- Vylezeme tudy. Lez. - Jak to mám udělat?
S tou nohou tím oknem neprolezu.
- Fajn. - Musí to nějak jít.
Pomoz mi.
- Ty lezeš nahoru? - Jo.
- Máme jinou možnost? - Hlavně opatrně. Pomůžu ti.
- Počkej. - Pozor na tu moji nohu!
Pozor, ať si neublížíš.
Promiň. Jen se prostě…
Jen se prostě cítím divně, když mám tvůj zadek takhle před obličejem.
Vzrušuje tě to?
Lidi v depresi většinou nic nevzruší.
Tak to asi nemám zas takovou depku.
Hlavně opatrně.
Co to dělají?
Hele, zkouší akrobatické pozice!
Pane kapitáne, ještě si na 20 minut zašnorchlujeme!
Jen do toho, borče!
- Dostaň mě dolů! - Tak polez.
- Uvízla jsem tu. Stáhni mě dolů. - Posaď se mi na ramena.
- To je ono. - Tak lezeš dolů?
Co to bylo?
Co teď?
Udělej něco.
No nevím.
- Ne? - Tohle?
Počkej. Zvoní mi telefon.
Tak to zvedni.
To je moje žena.
- Co mám dělat? - Já nikam odejít nemůžu.
Promiň.
Dej mi chviličku. Stačí vteřinku.
- Co mám dělat? - Tak fajn.
Zkusím ti dát nějaké soukromí.
Co mám dělat?
Tak co?
Připravený na další kolo?
Jo, jsem.
Co se stalo?
Vypadáš ustaraně.
Ustaraně? To já určitě nejsem.
Jen udělali pár změn, o kterých nám neřekli.
Cože?
Teď budu ustaraný já, protože mlčíš.
Musíme dneska připravit nějaký jiný jídlo.
- Proč? - Narazil jsem na Casase.
Prý nám tu soutěž chtěli okořenit,
a tak budeme muset použít nějaký jejich přísady.
Další zvrat. Proč mi to říkáš až teď?
Kdy jsem ti to měl říct?
Čekala na nás loď, Isla Mujeres a Naomi se Selinou.
Nechtěl jsem ti kazit den.
Tak teď jsi ho fakt zkazil.
Cože? Ale nezkazil.
Maximálně půl dne.
Už je přece šest hodin.
Jak bylo s Naomi?
Cože? Víc mi neřekneš?
Dámy a pánové,
všechny vás tady vítám.
Za chvíli začne další kolo naší soutěže.
Jste připraveni?
Ingredience, kterou musíte použít, je…
Rajčata…
…španělská šunka.
Nesnáším šunku.
Klid.
Vymyslíme něco dobrýho.
Šunka!
Já udělám ravioly a ty uděláš náplň, ne?
No nevím. Já bych ravioly nedělal.
Nějak se mi to nezamlouvá.
Stalo se něco?
Volala mi Amelia.
Nechtěl jsem jí to ani zvedat.
Nevím, co chce. Pořád se na tu konverzaci necítím.
Chce za tebou přijet sem do Cancúnu.
Cože? Tys s ní mluvil a nic jsi neřekl?
Myslel jsem, že už je toho na tebe dost.
Konečně už jsi na tom díky tý soutěži líp.
A díky Naomi.
Na to, abys začal vyšilovat kvůli blbosti svý ženy, nemáš čas.
O tom si snad rozhodnu sám.
Ve čtyřiceti fakt nepotřebuju chůvu.
Hele, jsem tvůj kámoš a společník…
A já ti jsem vděčný za všechno, co pro mě děláš.
Fakt. Ale nepleť se do toho.
A jakožto můj společník se podívej kolem sebe.
Účastníme se malý, nepodstatný soutěže.
Ticho, prosím tě.
Nesoutěžíme tu o michelinskou hvězdu.
Jde o druhořadou záležitost.
- Tak hele… - Jen se podívej!
Co podle tebe znamenají „nejlepší malé restaurace“?
Ty nejlepší z těch neúspěšných.
V týhle druhořadý soutěži
ale můžeme vyhrát 20 000 dolarů, který já teďka fakt potřebuju.
- Podívej se na mě. - Co je?
Taky si přece zasloužím nějaký uznání.
Deset let s tebou dřu jako kůň.
Co se děje?
Seš v pohodě?
Jsem unavenej.
Ale stálo to za to.
Seli…
Znám se s Césarem deset let.
Potkal jsem ho na jednom kurzu v Miláně.
Nemáš tušení, jak moc mi pomohl. Byl jsem na to fakt špatně.
Po dvou rozvodech…
Na účtu jsem měl jen tisíc eur…
a byl jsem o 20 kilo těžší.
Mně stačil jeden rozvod.
Bylo to fakt těžký.
Pro mě to bylo 15 kilo.
Navíc?
Ne, shodila jsem.
Kdybys na mě tehdy narazila…
Ani bych si tě nevšimla.
A teď si představíme pokrm
připravený týmem z restaurace Wok a Jane z Los Cabos.
Připravili pro nás…
Karamelovou kachnu s šunkovou pěnou a sójou.
Výborně.
A nakonec tady máme
tým restaurace L'Allegria ze Ciudad de México,
který nám připravil…
Sendvič se španělskou šunkou.
A s čím?
S chlebem…
a španělskou šunkou v celé své přirozené kráse.
To si dělá srandu.
Právě nám nesou výsledky. Děkuji.
A do finále postupuje
L'Allegria ze Ciudad de México
se svým jedinečným šunkovým sendvičem.
Ten se ale tvářil…
Když otevřel tu obálku, vypadal takhle.
Byl to risk, to uznávám.
Přálo nám ale štěstí.
Fakt mě nenapadlo nic jinýho, co bych z toho udělal.
Promiň.
Omlouvám se za všechno, co jsem ti řekl.
To nic, kámo.
Oba jsme prostě upřímní.
- To jo. - Dobrou.
Počkej, nejdřív dolížeme ta lízátka.
- Ahoj, princezno. - Ahoj.
- Čau.
Pojď se se mnou projít po pláži.
Netušíš, jak blbě se chodí, když je ta ortéza plná písku.
Už si nestěžuj. Aspoň pro dnešek.
- No tak pojď. - Tak fajn.
A myslíš, že ti o tom testu řekla pravdu?
Třeba tě chtěla…
Nemohla tě chtít jenom vyprovokovat?
To si nemyslím. Proč by mi lhala?
Třeba sama neví, kdo je jeho otec.
Těžko říct.
Víš co? Já bych si na tvým místě zažádala o nový test.
Myslím to vážně.
Až dostaneš výsledky,
budeš znát pravdu.
A bylo vám spolu přece fajn, ne?
- To máš pravdu. - Já vím.
Nemůžeš soudit 10 let svýho života jen podle toho, že to celý skončilo blbě.
Víš, co si myslím?
Že se moc upínáme na to, jak co končí.
Možná máš pravdu.
Nezkusíme to znovu?
Co?
Co jsme to začali na tý lodi?
Jo aha. To na tý lodi.
No, myslím, že to bylo…
něco takovýho.
Tak už vstávej!
Už je deset hodin.
Na terase na tebe čeká kafe.
Vždyť už jdu.
Tak dělej.
Čeká nás velký den!
Jak ses vyspal?
Podle toho úsměvu soudím,
že sis včera užíval s Naomi.
Je mi čtyřicet, ne patnáct. Ty komentáře si můžeš odpustit.
Fajn, jak si přeješ.
Jsem ale rád, že máš tak dobrou náladu.
Hele, myslíš, že by se Naomi někdy chtěla
přestěhovat z Chicaga za mnou?
Tak hele…
Jsem rád, že můj milovaný César konečně vstal z mrtvých,
ale brzdi trochu.
A teď zase dupni na plyn, protože musíme na trh pro ingredience na večer.
Počkám dole.
Dej mi deset minut.
- V pohodě? - Bolí mě ta noha.
Hele, nemáš číslo na Selinu?
Ještě jsem se na něj neptal.
Chtěl bych mluvit s Naomi.
- Tak jim zavolej na pokoj. - To jsem zkoušel, ale nebraly to.
Třeba jsou na pláži, Césare.
Chovám se jak malej kluk, že?
Hůř.
Nevím, co to se mnou je. Úplně se mnou mávají emoce.
Chvíli je mi fajn a pak mám zase depku. A pořád dokola.
Neříkej.
Hele, nezrychlíme, ať jsme co nejdřív zpátky v hotelu?
Dneska se budeme soustředit jen na výhru.
Vyhrajeme 20 táců, ty požádáš Naomi o ruku, vezmete se,
a jestli chceš, klidně ti půjdu za svědka.
Myslíš, že by řekla „ano“?
To byl vtip, Césare.
Jo aha.
A kdyby na tu svatbu fakt došlo,
můžu s tebou počítat?
Jasně, Césare.
Půjdu ti za svědka.
- Dobře? - Díky.
Osm, devět, deset…
Ta vajíčka jsou na tu sněhovou bábovku?
- Jo. - Není to moc velký risk?
Je to finále. Musíme do toho dát všechno.
Seš si tím jistý?
Jo. Hele, já jsem v pohodě.
Už jsem na tom o hodně líp. Díky tobě,
díky tý soutěži
a taky díky Naomi.
To je mi jasný.
- Pane Marini? - Ano?
Slečna Selina a slečna Naomi vám tu nechaly vzkaz.
Díky.
„Paolo a Césare, rády jsme vás poznaly a držíme vám palce.
Selina a Naomi.“
Paolo.
Co to jíš?
Čokoládu.
Hořkou?
Ani nevíš jak.
Všechno je nachystaný a vypadá to perfektně.
Už se nám ozvaly naše kamarádky?
Prý jely na výlet do Chichén Itzá, takže dorazí pozdě.
Proč nám nic neřekly?
Asi si všimly,
že teď myslíme jen na tu soutěž, a tak radši jely na výlet.
Chápu. A jak pozdě teda dorazí?
Hodně pozdě. Ta cesta trvá dost dlouho.
Já vím, ale…
- Hele, klid. - Já jsem klidný.
Jen jsem chtěl vědět, kdy se vrátí…
Césare!
No čau.
Amelie?
Amelie.
Dáš si čokoládovou zmrzku?
Trocha čokolády by nám měla zlepšit náladu.
- Tři čokoládové zmrzliny, prosím. - Hned to bude.
Tak jo…
Omlouvám se za to, jak jsem ti ublížila.
Odpusť mi to. Myslím to vážně.
Dneska se musím soustředit na finále tý soutěže.
Tvrdila jsi, že sis nechala udělat DNA test,
ale já ho neviděl, takže chci nový.
Fajn.
Pořád toho ale musíme hodně probrat.
Nejdřív necháme udělat ten test a pak vyřešíme zbytek.
Už je šest hodin.
Začínáš to fakt přehánět.
Promiň, usnul jsem.
Byl jsem vystresovaný z toho rozhovoru s Amelií.
- Césare, dneska nás čeká finále. - Já vím.
A pokud to vyhrajeme…
A my to vyhrajeme…
Víš, co nás čeká?
Hromada projektů, splněných snů a úspěchu.
A já si můžu vybudovat nový život s Naomi.
- Víš, s tou Naomi je tu takový problém. - Jaký?
Chceš mi něco říct, nebo tu budeš jen vzdychat?
Můžu ještě jednou?
LETIŠTĚ
Přestaň už vzdychat, prosím tě.
CANCÚNSKÉ LETIŠTĚ TERMINÁL A
Tak jsme tady. Pozor, ať nespadnete.
Počkat, nepotřebujete…
pomoc?
Proč jsi koupil dvě letenky do Louisville v Kentucky?
- Aby nás pustili dovnitř. - Ale proč jsi ji koupil i mně?
Abys mohl jít se mnou.
- Do Kentucky? - Ne, hledat holky.
Tamhle jsou.
Naomi.
Čau.
Ahoj.
Co se stalo? Kam to letíš?
Do Chicaga. Prázdniny už mi skončily.
A to jsi chtěla odletět takhle bez rozloučení?
Nerada se s někým loučím. Vždycky jsem z toho vystresovaná.
A mělo to tak být lehčí i pro tebe.
To by asi bylo, ale…
Césare, moc jsem si to s tebou užila.
Seš fakt skvělej chlap.
Máš sice nějaký mouchy, ale zdál ses mi fajn.
Zdál? Nebo pořád zdám?
Zdál, zdáš
a vždycky budeš.
Jen si nemyslím, že by nám to mohlo fungovat dlouhodobě.
- Chápu. - A víš co?
Mám dost svých vlastních problémů
a cítím se klidnější, když se na nikoho nevážu.
I když to není zdravé.
Bylo mi s tebou fajn.
Fakt jsem si to užila.
Ty naše společné chvíle.
Poslyš, Naomi,
já tě…
- Přeju ti příjemný let, princezno. - Díky.
A tobě taky, hvězdo.
Díky.
A my vám budeme držet palce.
Super!
Určitě to vyhrajete. Jste nejlepší.
- Jo. - Tak ahoj.
- Měj se. - Ty taky.
Césare,
co patří do tiramisu?
Cože?
Co patří do tiramisu?
Já nevím.
Mascarpone, cukr, vejce, kakao a cukrářské piškoty. Proč?
Vidíš to?
Oba víme, že nejlepší tiramisu je z cukrářských piškotů,
ale jsou i jiní lidi v jiných krajích,
kteří používají jiné piškoty.
Jako v Chicagu? Nebo kde?
Nebo v Louisville v Kentucky.
A receptů na dobrý život je stejně tolik
jako receptů na tiramisu.
Uklidním tě, chceš?
Zbožňuju tvoje tiramisu.
Chci být na chvilku o samotě. Uvidíme se pak.
Tak jo.
Pane kuchaři.
Hodně štěstí.
Děkuju, pane řediteli.
- Co tu děláš? - Utekl jsem.
Máma si vzala prášky na spaní.
Je fakt vystresovaná.
Vystresovaná?
A já ne?
Co to děláš?
To máš na ten DNA test.
Radši to do tý laborky pošli sám.
Ale až po oslavě mýho prvního přijímání.
Tak jo.
Něco pro tebe mám.
Bude se ti to líbit.
Hele.
Tak ukaž.
Americká?
Ani švýcarskou vždycky neseženeš.
Tak ji ochutnáme.
Není špatná.
Fakt že ne.
Vlastně chutná fakt dobře.
Tak jo.
Už jsem tady.
Jak to vypadá?
Zatím dobře. Ten salát vyšel skvěle.
A zvládl jsem i toho králíka po myslivecku.
Ten jim ale moc nechutnal. Teď je čas na dezert.
No tak jo.
- Zkusíme teda tu bábovku? - Jo.
Tady máme korpus. Tak jo.
Paráda.
- Počítej. - Tak jo.
Raz, dva… dobrý.
Super.
Klidně už můžeš.
- Rychle. - Tak jo.
- Prosím, pane Roblesi… - Díky.
Pane Galindo…
Ať vám chutná.
- Na dobře odvedenou práci. - Jo!
Gratuluju. Vedli jste si fakt skvěle.
Díky moc.
- Bravo. - Těšilo mě.
Pane Casasi…
- Pane Marini. - Těšilo mě. Děkuju.
Kdybys nebyl tak dobře naladěný, nestáli bychom tu.
Kdybys neměl takovou depku, vyhráli bychom to.
Podívej se na náš pohár a pak na ten jejich.
- Díky moc. - Díky.
Děkujeme!
LAHŮDKY – GRAND PRIX
Jasně!
Všichni se vyfotíme.
Pojďte! Díky.
Všem vám moc děkujeme.
Díky.
To nedopadlo tak špatně.
Proč sis to ale zkomplikoval tím králíkem, když jsi na to byl sám?
A proč jsem asi byl sám?
No proč?
Právě jsme přišli o 20 000 dolarů.
Sabrina mě fakt přerazí.
Skončili jsme druzí…
v druhořadý soutěži.
To je v pohodě.
Ta zkušenost za to stála.
- Pravda. - Nesmíš se upínat jen na ten konec.
Já vím.
Pojď se mnou.
- Ani to nezkoušej. - No tak. Jen na chvilku.
Pojď.
Podívej se, kde jsme.
Nemůžeme si stěžovat. Jsme v Cancúnu.
V hotelu, kde máme všechno zdarma.
- To je skvělý. - Je tu příjemný chládek.
Na nebi září měsíc.
Jsme tady spolu…
Cože?
Na co to narážíš?
Ty vole!
Dobré ráno.
- Ahoj, tati. - Ahoj, kámo.
Hele, upekl jsem sušenky, abychom nebyli tak vystresovaní.
- Díky. - Pro tebe nejsou.
Dáš si?
Díky.
Říkal jsem si,
že ať už ten test dopadne jakkoli, můžeme se nějak domluvit.
Jo…
To je dobrý nápad.
Nechám to na tobě.
Dobrý den.
Nesu vám ty výsledky.
Děkuju.
Mami, hodně se toho změnilo, ale snažím se všemu přizpůsobit
a vytěžit z toho maximum.
Vlastně se máme dobře.
Já se mám dobře.
Mám tě rád.
YOLANDA BENAVIDESOVÁ
Co říkáš na tohle?
Přes týden bude u mě,
jeden víkend u svýho biologickýho otce
a jeden víkend…
Bude u mě.
- Jo. - Jasně. To beru. Neboj.
Všechno bude v pohodě. Neboj.
Tak jo.
Amelie.
Už jede.
Díky!
Ahoj.
- Jak se máš? - Dobře.
Chovej se slušně, jo?
- Jasně. - Rozumíš?
Jo.
- Jdeš za svojí kámoškou… - Lupitou.
Fajn. A jak to mezi váma vypadá?
- Nijak. - Já ti pak všechno povím.
Měj se!
- V neděli ho přiveď, jo? - Jasně. Tak co?
- Jak dopadl ten test z matiky? - Dobře.
- Takže… - Hele…
Řeknu ti tajemství.
- Jaký? - Dal jsem Lupitě pusu.
Fakt? Cože?
Páni! Dobře ty!
Včera mi ale řekla, jako by se nic nedělo,
že jejího tátu posílají do Guadalajary,
takže se za měsíc stěhujou.
Mám fakt smůlu. Zatraceně…
Ale no tak.
Cos to říkal? „Zatraceně“?
Nesmíš se nechat odradit.
Podívej, někdy všechno nedopadne tak, jak jsi doufal.
Je ale jen na tobě, co uděláš a jak překonáš případnou krizi.
A ať se stane cokoli, nikdy nevíš. Nakonec může všechno dobře dopadnout.
Tak jako to dopadlo s náma.
Přesně tak. Jako to dopadlo s náma.
Třeba ti to vyjde s jinou kámoškou.
Víš co? Promluvím si se Sofíou. To je další moje kámoška.
Další?
- Má zelené oči… - Další?
- A je s ní větší sranda… - Kdo je Sofía?
Pověz mi o ní.
Dáme si pizzu a ty mi řekni o Sofíi a Lupitě.
Překlad titulků: Veronika Kursová