Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NETFLIX ПРЕДСТАВЛЯЄ
Мій батько народився давним-давно,
але він був такою ж дитиною, як і всі інші,
схильний до подертих колін і підкорення гір.
-Знайшов? -Ще ні.
Він завжди вмів знаходити всіляке.
Так! Я знайшов, мамо. -Ще залишилися льодяники?
Це він, якщо ви ще не зрозуміли.
Знайшов.
-Пропустіть! -Доброго ранку, Елмере.
Доброго всім ранку.
Що б не попросила його мама, він міг миттю це принести.
Вітаю, пане Лінсон!
Вітаю, Елмере.
Обережно, Роузі.
Ось ти де, Елмере.
Містеру Вільямсу якраз закортіло солоденького.
О, полуничний — мій улюблений.
-Дякую. -Будь ласка.
Лише уявіть, він стоматолог.
У вас є гумки? Знаєте, такі, що не дають бороді потрапляти в суп?
-Елмере? -Уже шукаю.
Мій батько от-от ступить туди, де раніше не ступала нога жодної дитини.
Тримай.
Це небезпечні, дикі, дивні краї,
але він цього ще не знав.
Елмере, допоможеш?
-Привіт, Дело. -Привіт.
Привіт, Елмере.
-Вітаю, Маґдо. -Що сьогодні принесла?
Мандарини.
Усі їх люблять, бо їх легко чистити.
-Зацініть. -А яка вартість?
-Для вас — 30. -Що скажеш, Елмере?
Що ж, ці знизу перестиглі.
-Вони проростають зсередини. -О, бачу, бачу.
Ми дамо половину за мандарини.
Двадцять п'ять, Дело. Дешевше не віддам.
Двадцять, і наступного місяця візьму ще.
Твоя мама добряче торгується, Елмере.
Мій батько жив у світі, який здавався вічним.
Але тоді все почало змінюватися,
і все ускладнилося на якийсь час.
Що нам тепер робити, мамо?
Не хвилюйся про це.
Це моя турбота, Елмере.
Може, якщо залишимося тут, наші клієнти повернуться,
і все знову буде добре.
Боюся, світ так не працює.
-Але я знайду нам новий дім у місті. -Нову крамницю?
-Авжеж. Звісно. -Але нам нічого продавати.
Твоя правда.
Нам треба знайти товар, щоб бути готовими до великого відкриття.
Не потрібно багато. Кілька товарів, щоб почати.
Є полуничний льодяник. Він трохи надламаний.
Продамо дешевше й заробимо достатньо, щоб придбати ще.
Знайдеш ще щось для продажу?
Це все. Усе, що є.
А ти вправний шукач.
Навіть залишилося ще трохи грошей.
Це допоможе почати.
Готовий до пригоди?
Готовий.
ВИЛУЧЕНО
Читайте уважно!
Почалася рецесія!
Хто переживе, а хто піде на дно?
Читайте уважно!
Ми на місці.
-Справді? -Так.
Чахле місто, наш новий дім.
Глянь, Елмере.
Хіба це не чудова крамниця для нас?
Але все забите дошками.
Уявляєш, яким би був,
якби ми приділили трохи уваги та пофарбували?
Уявляєш?
Мабуть.
Можна встановити яскраві ліхтарики на вікна.
І ми вмить почуватимемося як удома.
Мені потрібен час, щоб накопичити грошенята на це.
Але коли я це зроблю, у нас буде все, що треба для відкриття.
-Не здавайся. -Не хвилюйся, мамо. Не здамся.
Знову власна крамниця.
Як і раніше, так? Як удома.
Так само. Довірся мені, гаразд?
Гаразд.
Треба лише відчинити ці двері. Готовий?
Один,
два,
три!
-З дороги! -Ну ж бо!
Кішка зашвидка, Келлі.
Обережно, малий.
Ловіть її!
Рухайся!
Елмере!
Елмере, тримайся поблизу.
Ходімо. Допоможи мені.
Треба віднести аж нагору.
-Ви нічого не казали про дитину. -Я не думала, що це проблема.
З дітьми дорожче. Аванс за чотири місяці.
Це обурливо.
Діти шумні й необережні з меблями.
Але ж тут немає меблів.
Бо попередній малий усе зламав.
В оголошенні написано, що є всі меблі, тому можу дати депозит за тиждень.
Будь ласка, пані МакКларен.
Ми проїхали довгий шлях, і це новий початок для нас.
Ми навіть привезли власні стільці.
Три тижні.
О, чудово.
Вибачте, та зараз нікому не можна довіряти.
-Нічого особистого. -Так, авжеж. Я розумію.
І ніяких тварин. Тварини гірші за дітей.
Ніяких тварин. У нас немає тварин.
Платитимете щовівторка,
і я чула вже всі виправдання, тож навіть не думайте.
-Уторопали? -Так, уторопала. Платити вівторками.
Мамо, звідси видно нашу крамницю.
Підійди-но. Чудовий краєвид.
Тоді ця квартира — ідеальне місце.
Ось, ми можемо відкладати на крамницю сюди.
Скоро будемо як удома.
Схоже, я звикаю до цих труб.
Що ти сказав?
Кажу, що зрозумів, як не оббризкатися.
Чудово, Елмере.
Вітаю, пані МакКларен. Дивися, Елмере. У нас гостя.
Вітаю, пані МакКларен. Як справи?
Ну сьогодні вівторок. Я чую багато плаксивих історій вівторками.
-Від цього в мене розлад шлунку. -Прикро це чути.
Ваша платня.
Труби тут гудуть і бризкають водою.
Заплачу половину цього тижня і половину щотижня, поки труби не полагодять.
Послухай, якщо полагоджу, то платитимеш більше.
Усе коштує грошей, Дело. Не думаєш, що в мене самої є проблеми?
-Чекай. Мамо! -До наступного тижня.
Я вигадаю, як заповнити банку для заощаджень.
І тобі не доведеться хвилюватися. Будемо лише ти, я і наша нова крамниця.
Мені треба позичити пару дрібних.
-Але ж це гроші… -Мені треба подзвонити.
Вийди зі мною.
Не витрать усі, мамо.
-Без грошей крамниці не буде. -Лише кілька монет.
-Але як ми… -Вітаю.
Так, я дзвоню щодо оголошення.
У мене є власний фургон. Її немає?
-Гаразд. До побачення. -Мамо?
Нічого страшного. Ще одну.
Вітаю. Добридень, я дзвоню щодо оголошення.
Чекайте. У мене власний фургон, і перша поставка безплатна. Добре.
ПОТРІБНІ ВОДІЇ
Але, мамо, може, я допоможу.
Просто побудь тихо. Вітаю.
Так, телефоную через оголошення.
Ні, зачекай! Розумієте, у мене є власний фургон…
Відчепися!
Келлі, допоможи!
Киш! Іди.
Шукай молоко деінде.
Усе гаразд, Ґерті?
-Ти готовий, Юджине? -Я готовий!
Тоді запалюймо!
Оповила нас похмура й темна ніч!
Вітер виє.
Далека земля стоїть на самому краю забуття.
Щиро дякую.
Тварини волають: «Хіба ніхто нас не врятує?»
Дякую.
Так! Є той, хто може їх урятувати.
Той, хто подорожував усюди й скрізь…
Придбайте гумки!
Усі кольори. Чудові пропозиції. Придбайте, поки ще є.
-…найдивовижніший, неймовірний, м'язистий… -Гумки на будь-який смак.
Червоні, сині. Гумки? Схоже, вам потрібні гумки.
Найдивовижніший, хоробрий, вогнедишний дракон!
Гумки? Такі дешеві, ледь не безплатні!
Дешеві? Безплатні?
Лише сьогодні.
Лише сьогодні?
-Кажу… -Треба поспішити.
-Вам точно потрібні гумки. -Летючий дракон!
-Можете їх одягати! -Точно вигідна покупка.
-Дякую, пані. -Гей!
Ти поцупив клієнтку! Вона хотіла покласти монетку в мій капелюх.
Схоже, тепер вона моя!
Ні, не твоя. Бо ми були тут першими, ставили виставу.
Схоже, ваша вистава не таке видовищна, як гумки.
Гаразд. Слухай мене уважно. Ти або даси мені ту монету,
або даси щось із рюкзака.
-Ні. -Точно є щось, що підійде для вистави.
-Це моє. -Але ти в боргу. Це справедливо.
Ні, не в боргу я!
Ще і як у боргу.
Злізь!
Я піймав, Келлі!
-Гей! Ці малі… -Елмере, ходімо.
-Треба повертатися в дім. -Поверніться!
Забереш у мене — заберу в тебе.
-Забрали… -Ну ж бо.
Я втомилася, а ще вечерю готувати. Добре?
Вони…
Привіт.
Як ти сюди потрапила? Ти пішла за мною?
Я зараз повернуся.
Не пий усього. Треба залишити на сніданок.
Добре.
Ти маєш бути тихою. Тут заборонені тварини.
-Ти щось сказав? -Ні, мамо.
-Іди вечеряй, поки не охололо. -Я іду.
Ані звуку. Я щось придумаю.
Пахне так смачно, мамо.
Гей, ти поглянь.
Мамо, я…
Ти хочеш, щоб нас вигнали на вулицю?
Якщо так, то це хороший спосіб.
-Ні, матусю. Ти не розумієш. -Нічого розуміти.
Віднеси кішку туди, звідки приніс, або ж пані МакКларен вижене нас.
-Та я не… -Мені байдуже, Елмере.
І в мене немає на це часу.
-Я поясню. -З мене досить.
Ти збираєшся збрехати, і я не хочу цього чути.
Ти брехунка! Ти казала, що ми відкриємо власну крамницю там.
Усе не так просто.
Але ж ти обіцяла!
Ну не відразу ж.
-Чому ти не кажеш мені правди? -Хочеш, щоб я сказала тобі правду?
Я просто хотіла, щоб ти вийшов з фургона. От і все.
А зараз я хочу, щоб ти забрав цю кішку з квартири!
Бо мені вистачає в житті турбот, ясно?
Вибач.
Не бійся.
Я не боюся!
Я знайду гроші й сам відкрию крамницю.
Ось побачиш.
Елмере.
Гей! Не бігай сходами!
Це кішка?
Що тут узагалі відбувається?
Я роблю все сама, Елмере.
Елмере!
Що нам тепер робити, мамо? Що тепер робити?
Не хвилюйся про це. Це моя турбота, Елмере.
-Може, я допоможу. -Просто побудь тихо.
Гей! Ану поверніться!
Ці гроші наші.
Це моє!
Хапайте його!
-У мене немає на це часу. -Ви нічого не казали про дитину.
-Я не думала, що це проблема. -З дітьми дорожче.
Мені вистачає в житті турбот, ясно?
Елмере.
Не бійся.
Гей, Кет.
Чому все так складно?
Ти запитуєш чи…
А, ти просто говориш сам з собою. Ясненько.
Ти…
Елмере.
Господи. Елмере!
Ні. Ти кішка, яка говорить? Ні.
Скажи, коли будеш готовий, і я відповім на всі твої запитання.
Чому ти можеш говорити?
Ти був добрим до мене.
Тож тепер я віддячу тобі добром, Елмере.
Ти виконаєш сім моїх бажань?
Я не з того поля магії.
І хіба зазвичай не три бажання?
Ну мені потрібно чимало допомоги.
Маю відкрити крамницю для нас із мамою, щоб вона більше не хвилювалася.
Але в мене немає грошей і…
І з цим я можу допомогти.
Розумієш, я не просто розмовляю. Я слухаю.
Тут, у порту, я чую про всіляке,
про таке, що може принести такому юнаку, як ти,
гроші, які потрібна тобі на відкриття крамниці.
Що наприклад?
Дивовижний, видовищний,
справжній, живий,
летючий, вогнедишний дракон!
Ага, ні. Драконів не існує.
Як і котів, які говорять.
Уявляєш, що в тебе був би власний дракон тут, у Чахлому місті?
Так, але як…
Просто уяви.
Вам із мамою не доведеться хвилюватися ні про що.
Я міг би продавати польоти, цукерки та сувеніри.
І ми з мамою нарешті могли б відкрити крамницю.
Кажи, де дракон. Як його дістати?
Це легка частина.
Він просто сидить собі на маленькому острові.
Але як мені дістатися до острова?
Це теж нескладно.
Тебе підвезуть.
Привітайся із Водограйкою.
А це лоскотно.
Водограйко.
-Так? -Привітайся.
Привіт!
-Він зрозумів, Водограйко. -Я маю пливти на киті до острова?
Терміново можу влаштувати лише це.
Гаразд. Йой, гаразд.
Треба придумати, як триматися.
-Водограйко? -Елмере!
Відвези мене на острів з драконом. Будь ласка.
-Водограйко! -Так, Кет?
Краще поспіши.
Або навпаки! Повільно теж можна.
Розважайтеся. Бувайте!
Який хороший хлопчик. Сподіваюся, не втопиться, і його не з'їдять.
Або те й інше.
Водограйко, повільніше! Мені нема за що триматися!
Але я пообіцяла Кет, що поспішу.
Добре, але не так швидко.
Середньо швидко. Добре. Я можу.
Хочеш дізнатися, чому звуть Водограйкою? Хочеш?
Ні. Не дуже…
Ти бачив? Бачив?
Так, я бачив.
-Я сама навчилася це робити. -Чудово, Водограйко.
Я все придумала сама.
Неймовірно, правда?
Люблю сутінки.
Хочу якось проплисти аж до зірок.
Елмере!
Ти не спиш?
Ти ж не спиш, правда? Ти хропиш. Ти знав?
Або це твій животик. Він говорить, коли голодний?
Голодний? Хочеш щось цитрусове? Бо вже майже ранок.
Ми посеред моря. Де ми візьмемо…
Мандарин?
Це Мандарина.
Уражає, скажи?
Так.
Найкращі мандарини в місті.
Чи на воді.
Найкращі мандарини у твоєму житті. Це точно.
Остання зупинка до острова, тож запасіться.
-Такі смачні. -Правда?
Як щодо цього? Це потяг.
Дивися! Елмере, я зробила ніс!
Глянь! Як у тебе! Дивися, поки не луснув!
Непогано.
Дякую!
Сама навчилася. Це нескладно.
-Це, мабуть, він. -Так.
Це Дикий острів.
Ти сказала Дикий острів?
Так, через диких тварин.
Диких тварин?
Так. У них дуже великі гострі зуби й колючі кігті.
Що?
-Ага. -Чекай.
Вони захопили дракона,
щоб він підіймав острів знову й знову.
-Навіщо це робити? -Бо він тоне.
-То це порятунок? -Кет тобі не розповідала цього?
Ні!
Що ж, сюрприз!
Мені кінець.
Щасливої дороги!
Не хвилюйся, драконе. Я прийшов ви…
Добре.
Відпустіть його!
Гей, годі! Я сказав, припиніть!
Я ледве чую Сейву через ваш шум.
Сейва змусив дракона врятувати нас знову,
і ви так йому віддячуєте?
Заспокойтеся. Нема чого боятися.
Я привів до нас цього дракона,
і допоки він нас підіймає,
ми ніколи не потонемо в морі.
Гей!
Тихо. Спокійно.
У мене є відповіді. Я врятую Дикий острів.
Я вже не витримую.
Дракон Сейви ледве підіймає острів.
Послухайте його. Послухайте.
Ми втрачаємо все більше земель. Я втратив дім.
Найголовніше, що ми всі зберігаємо спокій.
Я міг потонути! А можеш і ти потонути!
І ти!
Гей!
Замовкни, Таміре!
Кване?
Так, Сейво?
Дай його мені.
Тиша!
Припини.
Я не хочу тонути.
Таміре.
Послухай мене. Ти всіх лякаєш.
Вибач, Сейво. Я просто не хочу тонути.
Я не хочу тонути! Я…
Спокійно. Ви всі в безпеці.
Тихо!
Дайте Сейві сказати.
Якщо ми піддамося паніці, я вас не врятую.
Ніхто не зможе.
Будь ласка, я лише прошу довіритися мені.
Дракон…
Дракон робить те, що я змушую,
як і тобі слід, коли кажу припинити…
Але…
Але що?
Зупини його, Кване!
Відпусти!
Кване!
Спусти його. Не можна втрачати дракона.
Приведи ревунів. Ми відстежимо його й малого.
Не час панікувати.
Ми повернемо нашого дракона.
-Та він сховається. -Ні. Від мене не сховатися.
Так!
Я це зробив!
Я врятував дивовижного, видовищного, справжнього, живого вогнедишного…
дракона?
Я тебе не скривджу, драконе.
Здається, я поранився.
Ой, ти мене врятував!
Це мій щасливий день.
Так пощастило, що зараз вибухну! Не рухайся, щоб я віддячив.
Що таке? Не любиш обійми?
Закрутий для публічного прояву прихильності?
Так, я теж.
Ти справжній?
Авжеж, я справжній. Якби був вигаданим, зміг би так?
Ні.
Що скажеш?
-Це погано. -Я ще тренуюся.
Добре. Так, я можу щось придумати.
Гаразд.
Драконе, я тебе врятував, тож ти в боргу переді мною.
Так?
Я б життя поклав за тебе.
Ні, ти не повинен…
Я океани ладен вогнем осушити
й гори стесати моїм ревом.
Це непо… Чекай, ти здатен на таке?
Ні.
Зовсім ні насправді.
У голові паморочиться біля великих водойм і я боюся вогню.
Він ж гарячий.
Ось що болить зараз. Скільки крил піднято?
Одне, але інше крило здається в'ялим.
Це моя подяка за те, що я постійно підіймав острів?
Казав, що це не працює. Інакше я б уже був переродженим драконом.
-Що? -Переродженим драконом.
Це щось неймовірне.
-Ходімо зі мною. -Ні!
Це ще болісніше.
Хлопчику, ти де?
Ой-ой.
-Пробач. -Чому ти…
Я намагався полетіти, але моє крило просто не працює.
Чудово. Це чудово.
Я застряг на острові, повному диких, гострозубих тварин.
Я врятував дракона, який не вміє літати?
Боїться води?
Якого лякає вогонь?
Але ж дракони дихають вогнем.
Не я.
Ти хоч на щось здатен?
Я можу так.
Стривай.
-Чекай. Зазвичай там більше поту. -Добре, припини.
-Ти щойно… -Це була моя пахва.
Поглянь сюди. Я хотів тобі це показати.
Ось таким я буду коли отримаю вогонь
після порятунку острова.
Бачиш?
Не зовсім.
Що ж, дракони прилітають на Дикий острів тисячі років.
Бо коли нам виповнюється 100 років, а це 100 поділене на 10 людських років,
і це…
Десять. Це десять.
Десять! Одночасно порахували. Коли нам десять років,
ми прилітаємо на Дикий острів, щоб провести обряд,
як бджоли до квітки, щоправда, ми дракони, а не бджоли.
І це острів, а не квітка.
Треба врятувати Дикий острів від потопу, бо він тоне кожні 100 років.
Якщо нам це вдається, ми стаємо переродженими драконами,
які дихають вогнем і мають м'язи, і які розумні й відважні, як цей.
Я впевнений, що буду таким, коли врятую острів і отримаю вогонь.
Чекай. Ти вже врятував острів. Я бачив.
Ні. Сейва змусив так робити.
Але це неправильно, бо він тоне щоразу сильніше.
І там страшно, погано й усе у вогні.
То як тобі це зробити?
Гадки не маю.
Погано знаходжу відповіді.
-Це не означає, що відповіді немає. -Ні.
-Має бути спосіб розібратися. -Жодних. Окрім Аратуа.
-Хто це? -Він дуже стара черепаха.
Був тут, коли Гораціо врятував острів, тож знає про драконів усе.
М'язистий дракон — його робота.
-Гаразд. Запитаймо ж його. -Але я не знаю, де він.
Та ну!
Коли я приземлився на острів, я шукав
і шукав його.
Подумав, що Аратуа залишив мені знак чи якусь карту,
чи щось таке.
-Що за вираз обличчя? -Я допоможу.
Ти зробиш це для мене?
Так.
Та щойно допоможу переродитися, ти допоможеш мені.
Звісно.
Повернешся до Чахлого міста й будеш на моєму шоу драконів.
Щоправда, після обряду я маю полетіти додому.
Це буде круто.
Уся моя родина прилетить до мене, а я як дмухну вогнем, а вони засвяткують.
Гаразд. Ну я врятував тебе, і це не назавжди.
Маю лише заробити грошей на мою крамницю.
-Згода? -Добре. Я згоден.
-Гаразд. -Я називатиму тебе «Мудрагеля».
Елмер. Мене звати Елмер.
Звісно, у тебе таке класне ім'я.
Мене звати Борис. Не таке круте, але мені личить.
Зізнаюся, Елмере.
-Той пук вийшов не з пахви. -Я не хочу знати.
Вони йдуть пішки.
-Крило дракона, мабуть, важко поранене. -Важко поранене?
О ні!
Це катастрофа! Ми…
-Послухай! -Як ти терпиш цього негідника у вусі?
-Відпусти його. -Хто тут негідник?
Я його не відпущу. Він посіє паніку. Ти знаєш, Кване.
Якщо не зможемо покинути приречений острів?
Ну-ну.
Сейво!
Він близько.
Мій брат Гораціо навчив мене плювати дуже далеко.
Закладаюся, що доплюну до дерева. Хочеш побачити? Елмере?
-Просто шукай стрілки, добре? -Гаразд.
Я зараз дуже голодний. Найбільше люблю скунсову капусту.
Як думаєш, тут росте така? Стрілка!
Ні. Ось стрілка! Ні, вибач. Фальшива тривога.
Гей, знаєш що?
-Я буду шукати стрілки. -Авжеж.
Просто не шуми, щоб я міг зосередитися.
Ой-ой-ой.
Це цілий маленький світ полуниць!
Не чіпай нічого в моєму рюкзаку. Уторопав?
-Справді? -Я серйозно.
Добре.
А чому?
-Бо мені все тут потрібно. -Навіщо?
-Бо потрібно. -То це дуже важливо?
-Так! -Важливіше за ту стрілку?
Добре. Чудово. Сюди.
Так! Аратуа, ми вже йдемо.
Що це було?
-Сейва йде по нас! -Іде по нас?
Він іде по нас!
Можемо перейти тут.
Елмере?
Пам'ятаєш, я казав, що від води в мене запаморочення?
Ходімо, Борисе. Я не хочу, щоб мене з'їв хтось із гострими кігтями
чи гострими зубами!
-Крокодили! -І вода. Не забувай про воду.
І Сейва вже близько! Не можу повернутися.
На вершині так страшно. Скрізь полум'я, я там згорю!
-Вони тебе не візьмуть. Я про це подбаю. -Овва, чудова відповідь.
Нас ніщо не спинить.
Хіба що він!
Що ти робиш, драконе?
Дугласе, Вініфреде, негайно повертайтеся.
Діти! Це небезпечно, пустотливі ви рептилії.
Заспокойся.
Ти витискаєш із мене залишки життя.
Це все твоя провина, драконе.
Чому ти тут бродиш? Що ти тут загубив?
Не зовсім броджу!
Що це взагалі таке?
Це Елмер.
Він мудрагеля. Допоможе мені врятувати острів.
Хутко, сюди!
Ти? Врятувати Дикий острів?
Та не глузуй.
Гей! А ви лапу відпустіть!
Швидше, Борисе. Нам треба перелізти на інший бік!
На чому я зупинився?
Я роздеру вас на шмаття.
Уперед, Борисе!
Це дуже важко.
Елмере!
Ти крадій дракона!
Ти нас не так зрозумів, крокодиле!
Мене звати Корнеліус. І я згоден!
Що відбувається?
О ні. Ходімо, малеча. Хутко. Ось так. Ну ж бо. Ходімо.
Елмере!
-Швидше! -У тебе є краща відповідь?
Ця мені не дуже підходить.
І Сейва наближається.
-Ну хочу повертатися! -Ходімо!
О ні, я не можу.
Сейво, твій дракон тут.
Він тут!
Елмере!
Дивися, Борисе! Він твій.
Полуничний.
Полуничний?
Бери.
Полуниця майже така ж смачна, як і капуста.
-Хапайте його! -Дивися на мене, Борисе.
Борисе, на мене. Ти тільки не зупиняйся.
Ми майже впоралися.
-Елмере! -Ну ж бо!
Борисе!
Ой лишенько.
Хапайся за льодяник.
Допоможіть!
Тримаю вас.
Сейво!
Кване!
-Я їх не втримаю. -Але я піймав його.
Дітлахи! Допоможіть!
Кване, ти маєш їх урятувати.
Кване! Ти мені потрібен.
Ква…
Кване!
Він зупинився.
Поки що, але це ще повториться знову
й знову.
Тоді не зупиняймося ж.
Є ще ті полуничні штучки?
Ні. І не смій лізти в рюкзак. Гаразд?
Ну я впевнений, що йтиму швидше, якщо ти покажеш, що всередині.
Ні.
Ой, ну покажи.
Гей.
Борисе, припини.
Справді? Чому?
У мене немає часу пояснювати, але острів тоне. Пам'ятаєш?
Добре.
Ходімо.
Дугласе, Вініфреде, я так хвилювався. Де Джордж? Джордже!
Я живий?
Живий. Зовсім точно живий.
Гей! Припиніть! Годі!
Дітки, ось ви де.
Дякую, Кване.
Сейво? Сейво!
-Острів тоне швидше. -То тепер він хвилюється.
Не зараз, Кване. Не зараз.
Але я піймав дракона. Піймав. Чому ти змусив мене повернутися?
Слухай. Послухай мене.
Увесь острів зникне, якщо не повернемо дракона!
Усі покладаються на мене.
Розумієш? На мене.
Колись вони покладатимуться на тебе.
-І їх не можна кидати. -Але нашій домівці прийде кінець.
У нас ще є час упіймати нашого дракона.
Довірся мені.
-Гей, друже, що скажеш? -Щодо чого?
Це гарно?
Чудово! Це буде наш таємний свист дружби.
-Бо ми тепер друзі. -Я не вмію свистіти.
Ти жартуєш? А якщо зустрінеш іншу дику тварину,
або я пошкоджу інше крило, або побачу ревуна, Квана чи Сейву?
-Як нам кликати одне одного? -Сказавши «допоможіть»?
Та ну. Будь-хто може це зробити.
Навіть друзями не треба бути.
Не смішно!
Ти боїшся?
Ні! Я обережний. Є різниця.
-Звідки в тебе цей шарф? -Такий м'якенький.
Дуже приємний на дотик. Ну ж бо. Торкнися.
Борисе.
Це насправді не м'якенький шарф, так?
Джордже, поглянь, хто це!
Ні. Не може бути. Ти, мабуть, жартуєш.
Елмере? Я дуже обережний.
Я стану героїнею!
Я схопила для Сейви його дракона.
Ну ми його схопили.
А це що таке?
-На вигляд солодке і м'ясисте. -Сашо, дай сюди.
-Я перший скуштую. -А я відведу дракона до Сейви.
Гей! Ні. Я відведу.
Ти схожий на солодку, соковиту диню
з причепленими волосинками.
Припини, Сашо.
Сашо.
Елмере!
Допоможіть!
Він мій!
Ні! Цей солоденький шматочок — мій!
Стривайте! У мене є дещо солодке!
Очевидно.
Ні, куди солодше. Жувальна гумка зі смаком кориці!
Кожен укус випускає нову хвилю неймовірної солодкавості!
Ви ще не куштували нічого подібного,
і це буде родзинкою всього вашого існування.
Вона родом з маленького містечка, і на смак, як спогади про домівку.
-О, так. Дай! Дай мені! -І я хочу!
-Моя! -Моя!
У мене лише одна, тож вам доведеться поборотися за неї!
Елмере?
Борисе!
Тоне.
Щоранку й щоночі тоне!
Що таке, Борисе?
Я кличу тебе.
-Так, я зрозумів. Що ти хочеш? -Гаразд, добре.
Треба стати й перевести подих.
-Це погана ідея. -Я краще літаю, ніж ходжу.
Що раніше знайдемо Аратуа, то раніше виберемося.
Що?
Ти казав, щоб я нічого не брав з рюкзака,
та потім дав тим тиграм гумку зі смаком кориці,
тобто в нас нове правило: «нічого не брати, якщо лише не загрожує смерть»
Схоже, ти перевів подих, тож ходімо.
Гаразд. Ти родом з Кволого міста?
Чахле місто. Називається Чахлим містом.
Це лише місце, де я живу, але це не мій дім.
У мене з мамою була крамниця.
-То це твій дім? -Ні, уже ні.
-То де твій дім? -У мене зараз немає дому.
Але матиму, коли відкрию крамницю.
-Яка в тебе була. -Ні. Нову.
То ця крамниця буде не така, бо нова?
Ні, вона буде такою ж!
Елмере!
Елмере, ти цілий?
Так, усе добре. Ти тільки дивися, куди ступаєш.
Хтось зробив цю пастку.
Що?
О-йойчики.
Елмере, ти маєш це побачити.
Тут стільки милих пухнастих мишечок.
Привіт!
Що? А, я зрозумів.
Так, це пастка для мене.
-Витягни мене звідси! -Не хвилюйся. Я знаю, що робити.
Кидай мені рюкзак, светр, футболку, штани. Усе.
Гарна ідея. Можемо зв'язати мотузку з мого одягу.
Так. Навіть краще.
-Чекай, а який план? -Байдуже. Спробуємо по-твоєму.
Тут щось є!
Борисе.
Ось палиця. Хапайся.
-Я не можу дістати, Борисе! Маю вилізти! -Гаразд.
-Борисе, ти маєш допомогти! -Секунду!
Борисе?
Елмере! Елмере?
Елмере!
-Відповідай! -Не спускайся, Борисе.
Усе марно.
Ти просто налякана.
Не хвилюйся. Усе буде добре.
Спустися на землю.
Ми в дірі на острові, що тоне.
Ніщо не буде добре.
Я знаю, що ти голодний.
Я щось знайду. Обіцяю.
Він любить мандарини?
У тебе є мандарини?
Маленький любить мандарини.
Тримай.
-Мене звуть Айріс. -Я Елмер.
Ти хлопець, що забрав дракона Сейви.
Вони зробили цю пастку для вас,
але я впала з моєю дитинкою.
Вибачте.
Навіщо ти це зробив? Навіщо ти забрав дракона?
-Його треба було врятувати. -Але хто врятує нас?
Сейва вмів захищати нас.
Якби це було правдою, острів був би в безпеці сто років,
а Борис уже б переродився. Хіба ні?
Я просто хочу, щоб усе було добре.
Буде.
Веду Бориса до Аратуа, щоб знайти справжню відповідь.
І ми будемо в безпеці?
Я впевнений.
Ну це було б таким полегшенням,
якби ми не опинилися в ямі без виходу.
Борис там. Може допомогти…
Геть від нього!
Дитинча! Ти маленький кукусик.
-Борисе! Ти заскочив. -Ну авжеж. Я ж мав допомогти другові.
Але як ми виберемося?
Гей! Припиніть битися!
Годі! Відпусти! Сейво, унизу щось є.
Спокійно, Таміре.
-Сейва каже заспокоїтися! Заспокойтеся! -Замовкніть!
Драконе, виходь.
Ти не постраждаєш.
Обіцяю.
Тут лише я, Сейво. Я і моє дитинча.
Айріс?
-Ходімо, Сейво. -Зачекай.
-Ходімо далі. -Треба їх витягнути.
Можете припинити битися?
Тихо. Ану тихо.
Чекай, Айріс. Ми тебе витягнемо.
Зачекай!
-Що таке? -Я чула їх, Сейво.
Дракона й хлопчика.
Хлопець сказав, що веде дракона на вершину.
Це безглуздо. Дракон ненавидить те місце.
Хлопчик не хоче тонути. Ніхто з нас не хоче, Сейво.
Тільки ти можеш йому допомогти.
Лише ти.
-Ходімо на вершину! -Спочатку треба її витягти.
Ми можемо потонути будь-якої миті. Немає часу.
Кване!
Ні, усе гаразд.
Бачиш?
Усе буде добре, Айріс.
Ревуни, ходімо.
Вони пішли.
Це було дуже хоробро.
Дякую, Айріс.
Елмере, Сейва заборонив усім тваринам туди ходити,
але я знаю, де Аратуа.
Сподіваюся, ви знайдете відповідь заради нас усіх.
Далі ви самі.
Не хвилюйся. Я перший.
Добре. Авжеж.
Усе добре, Борисе?
Так. Просто я нервую, хвилююся, боюся
і в мене починається запаморочення.
Вибач.
Це, напевно, він.
-Зараз знепритомнію. -Дихай. Просто не забувай дихати.
Можеш спитати? Запитай замість мене, добре?
Добре.
Древній Аратуа?
Ми прийшли спитати,
як дракон має врятувати Дикий острів?
-І як полагодити крило? -І як полагодити крило Бориса?
Якщо ти на таке здатен.
Борис — дракон, який тут, щоб урятувати острів.
Спитай про мій вогонь.
Можеш розповісти дракону Борису, як отримати його вогонь?
Навіть якщо це загадка чи…
-Головоломка? -Ні.
Це завдання, яке ми маємо виконати спершу.
Просто в нас обмаль часу.
Аратуа?
Древній Аратуа?
А якщо це його…
Так. Точно.
Це була його дупа.
Аратуа?
-Знаєш що? Ти спробуй. -Що? Ні.
-Просто скажи. -Я не можу.
Елмере!
Просто зроби це. Ну ж бо!
Так і має бути?
Зачекай секундочку, Борисе.
Елмере? Аратуа?
Ми так довго шукали.
Аратуа!
Що він сказав? Можна глянути? Можна його побачити?
-Ні. Не йди туди. Ні. -Ну ж бо, дай, гляну.
-Хочу… Аратуа! -Годі. Не йди туди.
Вибач, що розбив панцир. Ми випадково.
-Ні! Годі! -Аратуа!
Він мертвий!
Він мертвий?
Що тепер робити, Елмере?
Я…
Ходімо, Борисе.
Треба вшиватися!
-Борисе? Усе гаразд? -Мені треба полежати в тепленькому місці.
Я про тебе подбаю.
Елмере?
Ви поговорили з Аратуа? Знаєте, як нас врятувати?
Поговорили.
Це чудово!
Так. Але перш ніж він зможе пройти обряд,
Борис лише… Він має відпочити.
Ну звісно. Я знаю чудову місцину.
Нагорі безпечно й сухо.
-Можете спочити там. -Дякую, Айріс.
Ні. Це я вам щиро дякую.
Мабуть, голодний.
Ти ж казав, що цим не ділишся.
Забудь мої слова.
Просто пригощайся.
Саме цим я вивільнив тебе з ліз.
Допомогло побачити Айріс у ямі.
Тобі подобаються мандарини, Борисе?
Мандарини?
Ні. Це тобі.
Ти їси лише шкірку, а не м'якуш?
Ну авжеж.
Тоді це прекрасно.
Я забув, які вони смачні.
Гораціо приніс мені мандарини додому, коли став переродженим драконом.
Я чув його свист у небі над Блакитноземом.
Усі так пишалися.
Мною ніхто не пишатиметься.
-Можу поділитися таємницею? -Так.
Я відчуваю полегшення, що від мене нічого не очікують,
бо я все одно не здатен на це.
Саме так я почуваюся в глибині душі.
Ти будеш чудовим переродженим драконом, Борисе.
Ти завжди знаєш, що робити, Елмере.
Тебе наче ніщо не лякає.
Що ж, я…
Я не знаю що б я робив без тебе, Елмере. Я згорів би на вершині
або потонув би в морі.
Твоя правда. Я не боюся нічого.
Ти відпочинь.
Коли прокинешся, я вже матиму відповідь.
Це справді мій щасливий день.
Завтра буде ще щасливіше.
Мені шкода. Мені так шкода.
-Мені так шкода, Елмере. -Мамо?
Мені так шкода, Елмере.
-Чому? -Він змусив мене сказати, де ви.
Я мала захистити дитинча.
То це правда?
Борисе!
-Борисе, прокинься! -Не сплю!
Глянь, скільки проблем ти нам завдав,
нікчема ти така!
Не підходь до нас.
-Борисе, стій! -Ви підете зі мною!
Скажи йому, Борисе,
що ви говорили з Аратуа, що знаєте, як врятувати острів.
Ви говорили з Аратуа?
Дав нам справжню відповідь, а не ту, що в Сейви.
Тоді він може все це зупинити.
Ні, не може.
Чи не так, драконе?
Елмере? Прошу, допоможи.
Аратуа не допоміг йому, бо він мертвий.
-Мертвий? -Мертвий?
Елмере.
-Я… -Як ти міг?
Пам'ятаєш, як потрапив сюди, драконе?
Ти гадки не мав, як врятувати острів.
Я допомагав тобі робити те, чого ти не міг, і ти це знав.
Будь ласка, Елмере.
Тепер тобі треба лише піти зі мною.
-Ми знову врятуємо острів. -Я не хочу туди.
Разом.
-Я не можу. -Облиш його!
Тихо, хлопче! Він наш дракон, а не твій.
Ні, Борисе!
-Драконе! -Я не хочу туди.
-Ні! -Елмере!
Моє крило!
Я ж казав, що я краще літаю, ніж ходжу.
Ми вільні. Можемо летіти до Чахлого міста.
Так.
Сподіваюся, ви знайдете відповідь
заради нас усіх.
Вони захопили дракона,
щоб він підіймав острів знову й знову.
Навіщо?
Коріння. Воно тягне його донизу.
Якщо підіймемо, щоб порвати коріння…
-Що? -…то врятуємо острів!
-Коріння? -У мене є відповідь!
Бо ти мудрагель! Я знав, що ти впораєшся!
-Уперед! -Так!
Це він? Дивіться! Я так і знав!
-Надія ще є. -Я так і знав!
Від цього дракона жодної користі, як і від тебе, Сейво.
Можемо його повернути.
І навіщо? Він не може врятувати острів!
І ти теж не можеш, скільки б ти не патякав.
Цей маленький негідник знав це з самого початку!
Я слухав тебе. Я тобі довіряв.
Кване?
Але вже ні.
Я забираюся з цієї грязьової діри, яка тоне!
Я подбаю про себе, а ви тоніть собі разом!
Боже мій. Що сталося?
Елмере, він наче тріснув.
Що тепер робити?
-Я маю тебе прив'язати, добре? -Що?
Ні! Це була ідея Сейви, і…
-Заспокойся. Послухай мене. -Це неправильно.
Якщо підійняти острів досить високо, коріння порветься.
Ні. Поглянь на це місце. Я все зіпсую. Я…
Ні, не зіпсуєш. Бо я буду з тобою.
-Ми зробимо це разом. -Це якось неправильно.
Я звільнив тебе. Можу звільнити й острів.
Це і є відповідь.
Тільки швидко.
Добре, Борисе. Уперед!
Підіймай!
Ну ж бо! Ти зможеш! Підіймай!
Уже майже. Ну ж бо, ще трішки.
У тебе виходить! Ну ж бо, ще трохи!
Тобі вдається, Борисе! Удається!
Борисе? Борисе, що сталося?
Усе гаразд? Ти маєш підіймати.
-Підіймай! -Я маю відповідь!
Ну ж бо! Підіймай!
-Тобі тут не можна тут бути, Елмере. -Що?
-Маю тебе спустити. -Ні! Борисе, будь ласка!
Будь ласка! Ну ж бо!
Підіймай!
Підіймай! Ну ж бо, друже!
Хутчіше, розв'яжи мене.
Борисе, треба забиратися звідси.
-Але тепер я розумію. -Не рухайся, Борисе.
Ми летіли, і ти сказав, що я зможу, і я вперше в це повірив.
-Не рухайся, інакше я тебе не звільню. -Я душею відчував.
У нас немає часу. Острів приречений.
Це не спрацювало, бо у тебе немає відповіді.
-Годі! -А я маю.
-Ні! Годі! -Я маю піти туди!
Я маю зробити це сам.
Ні! Ти знаєш, що буде. Зупинися!
-Я не можу зупинитися! -Ти там згориш.
-Ти помиляєшся. -Я допоможу. Дозволь допомогти.
-Спинися, Борисе. Стій. -Ні. Мені треба йти. Пропусти мене!
Тобі не стати переродженим драконом!
Ходімо.
Облиш мене.
Ні! Бо я маю витягти нас з цього безладу!
Я сказав, облиш мене!
Ну й добре.
Сейво?
Гей! Дай йому спокій. Він має знайти свіжу воду, притулок, їжу —
такі дрібниці, щоб ми не померли.
Може, у мене ще щось залишилося для вас.
Нам нічого не потрібно від тебе.
Я намагався…
Я думав, що зможу допомогти.
Допомогти?
Я допоміг.
Коли острів почав тонути, я пішов до Аратуа, але він зник.
Я знав, що ми швидше потонемо в страху, аніж у морі,
тож я приховав від них правду.
Коли з'явився дракон, ми думали, що це наш порятунок.
Але він був дурним і наляканим.
Не кажи так. Він підтягував вам острів знову й знову.
Я використав його, так, щоб захистити нас.
А для чого використав його ти?
Я не використовував. Я його друг.
Я зрозумів.
Він вважав тебе своїм другом.
Я…
Дурний.
І наляканий.
Борисе!
Борисе?
Вибач, Борисе.
Ні. Ти мав рацію. Я не можу, Елмере.
Я не здатен нікого врятувати.
Я ні на що не здатен.
Я надто боюся.
Я теж боюся.
Я постійно боюся.
Я намагаюся зі всім розібратися, але не можу.
Ти?
Іди по свій вогонь.
А я буду тут, коли ти повернешся.
Дякую.
Борисе.
Ну ж бо, Борисе, благаю.
Борисе?
Борисе!
Борисе, ти зміг!
Борисе! Так!
Так!
-Борисе! Ти це зробив, Борисе! -Ти б це бачив, Елмере.
Думаю, у мене в животику так само як там.
Знаєш, ці малюнки переродженого дракона, вони якісь не реалістичні, правда?
-Думаю, щось схоже таки є. -Так? Я перероджений дракон.
Борисе? Елмере?
Ми хотіли подякувати вам.
Дякую, Борисе.
Гадаю, це твоє.
Дивіться! Це Сейва.
Я думав, що робив те, що треба.
Я думав, що маю відповідь.
Та не мав нічого.
Пробачте мені.
Знаєш, чого зараз потребує Дикий острів?
Він потребує тебе,
усіх вас, щоб ви розповіли мою історію.
Намалювали тут
без м'язів.
І коли острів знову тонутиме через сто років,
і з'явиться наступний дракон,
ви не зв'язуватимете його, не переслідуватимете й не лякатимете.
Ви станете його другом.
Даю тобі слово, Борисе.
Буде зроблено.
Таміре.
-Бувайте! Щасти! -Бувай, Борисе.
-Бувай! -Щасти вам.
Бувай, волохата дине!
Бувай, Дикий острів!
Кване! Поглянь сюди, Кване.
-Можеш помовчати хоч хвилинку? -Кване, припини. Елмере!
-Привіт, Водограйко! -Тобі вдалося!
-Що? Що вдалося? -Він допоміг мені врятувати острів, Кване.
Раджу шукати шлях назад!
Я пишаюся тобою!
М'яка посадка.
Так. Молодець.
То це Кволе місто.
Чахле місто.
Добре. Що мені робити?
Нічого.
Що?
Ти хочеш додому,
свистіти сім'ї крізь хмари над Блакитноземом, так?
Авжеж, понад усе хочу.
Але як же ж крамниця?
І розв'язання усіх твоїх проблем? Що ти робитимеш?
Я розберуся.
Ти боїшся?
Так.
Я теж.
-Що ж, мабуть, це… -Я…
-Бувай. -…кінець?
Я радий, що зустрів тебе.
Ще побачимося, Борисе!
Якщо я знадоблюся…
Елмере!
Твоя мама тебе шукає. Вечеря майже охолола.
-Вечеря? -Елмере!
Мамо.
-Вибач, мамо. -І ти мені пробач.
Я злякався.
Я теж злякалася.
Наче все відремонтувала, Дело.
Чудово. Так.
Привіт.
-Ходімо. Мамо, можна взяти твій капелюх? -Це ж новенький.
Дякую, мамо!
-О ні. -Ні! Елмере!
Я думала, що коли стану переродженим драконом,
то наче полечу геть, але тоді…
Гей!
Чому так довго?
-Я знайшов реквізити. -Добре!
-Вони в мене, Келлі. -Такий був план.
Вони чудові, народ. Упевнений, що вмієш жонглювати?
Мандарини?
Мій батько завжди казав, що дракони — це найкращі друзі.
Вони будуть поряд у найстрашніші часи,
навіть якщо вони й самі трохи налякані.
Але для тих, хто вірить, що дракони — це лише казочка,
що ж, ніколи не завадить бути на сторожі,
про всяк випадок.
Золоте листя й мандарини
Посеред дичини
Дикого острова
Гладенькі лапки ховають кігті гостренькі
Посеред дичини
Дикого острова
Ти крила здійми до небес
І полум'я нехай ніченьку осяє
Хоч і шлях твій не легкий
Тягар полегшити я можу твій
Ти крила здійми до небес
Дай страху вдихнути ніч
І хоча на питання твої відповідей немає
За плачем у тебе буду я
Посмішки безжурні приховують розбиті мрії
Посеред дичини
Дикого острова
Гордість реве Дракон літа
Посеред дичини
Дикого острова
І ніхто не впаде
Усіх я підхоплю
На нашому Дикому острові
Ти крила здійми до небес
І полум'я нехай ніченьку осяє
Хоч і шлях твій не легкий
Тягар полегшити я можу твій
Ти крила здійми до небес
І подих твій най стане вогнем
І хоча на питання твої відповідей немає
Провідником тобі я стану
Ти крила здійми до небес
І подих твій най стане вогнем
І хоча на питання твої відповідей немає
Провідником тобі я стану
Переклад субтитрів: Тарас Кунець