Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫אבא שלי נולד לפני שנים רבות,‬
‫אבל הוא היה פעם ילד כמו כולם,‬
‫עם שפשופים בברכיים וחלומות בהקיץ.‬
‫מצאת את זה?‬ ‫-עדיין לא.‬
‫הוא תמיד הצטיין במציאת דברים.‬
‫יש! מצאתי, אימא.‬ ‫-נשארו סוכריות?‬
‫זה הוא, למקרה שתהיתם.‬
‫מצאתי.‬
‫פנו דרך!‬ ‫-בוקר טוב, אלמר.‬
‫בוקר טוב לכולם.‬
‫הוא היה מוצא מייד כל מה שאימא שלו ביקשה.‬
‫היי, מר לינסון!‬
‫בוקר טוב, אלמר.‬
‫זהירות, רוזי.‬
‫הנה אתה, אלמר.‬
‫הגעת בדיוק כשלאדון ויליאמס יש חשק למתוק.‬
‫תות זה הטעם האהוב עליי!‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫והאיש הזה הוא רופא שיניים.‬
‫יש לכם גומיות? מהסוג שמרחיק זקנים ממרקים?‬
‫אלמר?‬ ‫-כבר מגיע!‬
‫אבא שלי עמד להגיע למקומות‬ ‫שכף רגלו של ילד לא דרכה בהם מעולם.‬
‫בבקשה.‬
‫מקומות מסוכנים, פראיים ומוזרים,‬
‫אבל הוא עדיין לא ידע את זה.‬
‫אלמר, אתה יכול לעזור לי?‬
‫בוקר טוב, דלה.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫בוקר טוב, אלמר.‬
‫בוקר טוב, מגדה.‬ ‫-מה הבאת לנו היום?‬
‫מנדרינות.‬
‫כולם רוצים אותן כי קל לקלף אותן.‬
‫תראו.‬ ‫-כמה את מבקשת עליהן?‬
‫בשבילך, 30.‬ ‫-מה דעתך, אלמר?‬
‫טוב, אלה שבתחתית בשלות מדי.‬
‫הן התחילו לנבוט מבפנים.‬ ‫-כן, אני רואה.‬
‫ניתן לך חצי מהסכום על המנדרינות.‬
‫עשרים וחמש, דלה.‬ ‫לא ארד במחיר יותר מזה.‬
‫עשרים, ואקנה ממך כמות נוספת בחודש הבא.‬
‫אימא שלך יודעת להתמקח, אלמר.‬
‫היה נראה שהעולם שבו אבא שלי חי‬ ‫ימשיך להתקיים לנצח.‬
‫אבל אז הכול התחיל להשתנות.‬
‫והגיעו תקופות קשות.‬
‫מה נעשה עכשיו, אימא?‬
‫אתה לא צריך לדאוג לשום דבר.‬
‫זה התפקיד שלי, אלמר.‬
‫אולי אם נישאר כאן הלקוחות יחזרו,‬
‫והכול יהיה בסדר שוב.‬
‫אני חוששת שהעולם לא עובד ככה.‬
‫אבל אמצא לנו בית חדש בעיר.‬ ‫-חנות חדשה?‬
‫בטח. כמובן.‬ ‫-אבל לא נותר לנו מה למכור.‬
‫אתה צודק.‬
‫כדאי שנתחיל להכין את המלאי‬ ‫כדי שנהיה מוכנים לפתיחה החגיגית.‬
‫אנחנו לא צריכים הרבה,‬ ‫רק כמה דברים כדי להתחיל.‬
‫יש סוכריית תות, אבל היא קצת שבורה.‬
‫נוכל למכור אותה בזול‬ ‫ועדיין להרוויח מספיק כדי לקנות עוד.‬
‫אתה חושב שתוכל למצוא עוד דברים למכירה?‬
‫זהו זה. זה כל מה שיש.‬
‫אתה מצוין במציאת דברים.‬
‫אפילו נשאר לנו קצת כסף.‬
‫זה יעזור לנו להתחיל.‬
‫אתה מוכן לצאת להרפתקה?‬
‫אני מוכן.‬
‫- מעוקל -‬
‫קנו עיתון!‬
‫השפעות המיתון!‬
‫מי יצליח להתאושש ומי ישקע?‬
‫קראו בעיתון!‬
‫הגענו.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫העיר אין-ירק, הבית החדש שלנו.‬
‫תראה, אלמר.‬
‫נכון שזו תהיה חנות נחמדה עבורנו?‬
‫אבל היא סגורה בקרשים.‬
‫אתה יכול לדמיין איך היא תיראה‬
‫עם צבע וקצת השקעה?‬
‫אתה רואה את זה?‬
‫אני מניח שכן.‬
‫נוכל להתקין אורות בוהקים בחלונות.‬
‫ומהר מאוד נרגיש בבית.‬
‫ייקח לי קצת זמן לחסוך לכל זה.‬
‫אבל כשזה יקרה,‬ ‫יהיה לנו את כל מה שדרוש כדי להתחיל.‬
‫אל תרפה מזה.‬
‫אל תדאגי, אימא, לא ארפה.‬
‫תהיה לנו שוב חנות משלנו.‬
‫ממש כמו זו שהייתה קודם, נכון? כמו בבית.‬
‫כזאת בדיוק. סמוך עליי, בסדר?‬
‫טוב.‬
‫צריך רק לפתוח את הדלתות האלה. אתה מוכן?‬
‫אחת,‬
‫שתיים,‬
‫שלוש!‬
‫זוזו!‬ ‫-קדימה!‬
‫החתול מהיר מדי בשבילי, קאלי.‬
‫תיזהר, ילד.‬
‫תפסו אותה!‬
‫אלמר!‬
‫אלמר, תישאר קרוב אליי.‬
‫בוא. תעזור לי עם זה.‬
‫נעלה אותו עד למעלה.‬
‫לא אמרת שיש לך ילד.‬ ‫-לא חשבתי שזו תהיה בעיה.‬
‫ילדים עולים יותר.‬ ‫התשלום לארבעה חודשים מראש.‬
‫אבל זה מגוחך.‬
‫ילדים רועשים והורסים את הריהוט.‬
‫אבל אין כאן שום ריהוט.‬
‫בגלל שהילד האחרון שבר הכול.‬
‫במודעה היה כתוב שהדירה מרוהטת לחלוטין,‬ ‫אז אני יכולה לשלם לך רק שבוע מראש.‬
‫בבקשה, גב' מקלארן.‬
‫הייתה לנו נסיעה ארוכה מאוד,‬ ‫וזו התחלה חדשה עבורנו.‬
‫אפילו הבאנו כיסאות משלנו.‬
‫שלושה שבועות.‬
‫מצוין.‬
‫מצטערת, אבל אי אפשר לבטוח באף אחד בימינו.‬
‫זה לא משהו אישי.‬ ‫-כן, כמובן. אני מבינה.‬
‫אבל בלי חיות מחמד. הן גרועות יותר מילדים.‬
‫בלי חיות מחמד. אין לנו שום חיית מחמד.‬
‫משלמים את שכר הדירה בכל יום שלישי,‬ ‫וכבר שמעתי את כל התירוצים,‬
‫אז אל תטרחי לנסות. הבנת?‬ ‫-כן, הבנתי. שלישי, תשלום שכר הדירה.‬
‫היי, אימא, אני רואה את החנות שלנו מכאן.‬
‫בואי. רואים מפה מצוין.‬
‫אם כך, הדירה הזו היא המקום המושלם.‬
‫הנה. אנחנו יכולים לחסוך לחנות בצנצנת הזאת.‬
‫בקרוב, זה יהיה ממש כמו בבית.‬
‫נראה לי שאני מתחיל להבין‬ ‫את הצנרת פה, אימא.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-אמרתי שהבנתי איך לא לחטוף שפריץ בפרצוף.‬
‫מעולה, אלמר.‬
‫שלום, גב' מקלארן.‬ ‫תראה, אלמר, יש לנו אורחת.‬
‫שלום, גב' מקלארן. מה שלומך היום?‬
‫היום יום שלישי. אני שומעת‬ ‫המון סיפורים קורעי לב בימי שלישי.‬
‫זה עושה לי קלקול קיבה.‬ ‫-אני מצטערת לשמוע.‬
‫באתי לגבות את שכר הדירה.‬
‫הצנרת כאן מרעישה ומשפריצה מים.‬
‫אשלם לך חצי השבוע וחצי בכל שבוע‬ ‫עד שהצנרת תתוקן.‬
‫תשמעי, אם אתקן את הצנרת‬ ‫אצטרך לגבות ממך יותר.‬
‫הכול עולה כסף, דלה.‬ ‫את חושבת שאין לי צרות משלי?‬
‫רגע, אימא!‬ ‫-נתראה בשבוע הבא.‬
‫אני אמצא דרך למלא את צנצנת החיסכון שלנו.‬
‫ואז לא תצטרכי לדאוג יותר.‬ ‫נהיה רק אני, את, והחנות החדש שלנו.‬
‫אלמר, אני צריכה לשאול קצת כסף קטן, טוב?‬
‫אבל זה הכסף…‬ ‫-אני צריכה לעשות כמה טלפונים.‬
‫בוא איתי החוצה.‬
‫אל תבזבזי הכול, אימא.‬
‫לא נוכל לפתוח חנות בלי כסף.‬
‫אלה רק כמה מטבעות. זה בסדר.‬ ‫-אבל איך…‬
‫הלו? כן, אני מתקשרת בקשר למודעה.‬
‫יש לי טנדר משלי. לא רלוונטי?‬
‫טוב. שלום.‬ ‫-אימא?‬
‫זה בסדר. רק עוד אחד.‬
‫שלום. אני מתקשרת בקשר למודעה.‬
‫רגע, יש לי טנדר משלי,‬ ‫והמשלוח הראשון בחינם. טוב.‬
‫- דרושים נהגים -‬
‫אבל אימא, אולי אוכל לעזור.‬
‫אני רק צריכה שתהיה בשקט. הלו?‬
‫כן, אני מתקשרת בקשר למודעה.‬
‫לא, רגע! יש לי טנדר משלי…‬
‫עזוב אותי!‬
‫קאלי, הצילו!‬
‫תסתלק! לך!‬
‫תמצא חלב במקום אחר.‬
‫את בסדר, גרטי?‬ ‫-כן.‬
‫אתה מוכן, יוג'ין?‬ ‫-אני מוכן!‬
‫מוכנים? קדימה!‬
‫זהו ערב חשוך וקודר!‬
‫הרוח מייללת.‬
‫ארץ רחוקה מיטלטלת בקצה האבדון.‬
‫תודה רבה.‬
‫בעלי החיים זועקים:‬ ‫"האם איש לא יציל אותנו?"‬
‫תודה.‬
‫כן! יש מישהו שיכול להצילם אותם.‬
‫מישהו שטייל ברחבי העולם…‬
‫גומיות למכירה!‬
‫כל הסוגים והצבעים. מחירים מעולים.‬ ‫קנו לפני שייגמרו!‬
‫מדהים, כביר, שרירי…‬ ‫-גומיות לכל מטרה!‬
‫אדומות, כחולות. גומיות?‬ ‫נראה שלא יזיקו לך גומיות.‬
‫דרקון מדהים, עז נפש ויורק אש!‬
‫גומיות? בזיל הזול, כמעט בחינם!‬
‫בזול? בחינם?‬
‫רק היום!‬
‫רק היום?‬
‫אמרתי…‬ ‫-כדאי שאזדרז.‬
‫אני יודע שאת צריכה גומיות.‬ ‫-דרקון מעופף!‬
‫אפשר לענוד אותן!‬ ‫-זו בהחלט מציאה.‬
‫תודה, גברתי!‬ ‫-היי!‬
‫לקחת מאיתנו לקוחה!‬ ‫היא בדיוק עמדה לשים את המטבע בכובע שלי.‬
‫טוב, עכשיו הוא שלי.‬
‫לא נכון.‬ ‫כי אנחנו היינו כאן קודם עם המופע שלנו.‬
‫נראה שהמופע שלכם פחות מדהים מגומיות.‬
‫טוב. זה מה שהולך לקרות.‬ ‫או שתחזיר לי את המטבע הזה,‬
‫או שתיתן לי משהו מהתיק שלך.‬
‫לא.‬ ‫-בטח יש לך שם משהו שיתאים למופע שלנו.‬
‫הוא שלי.‬ ‫-אבל אתה חייב לי. זה רק הוגן.‬
‫אני לא חייב לך!‬
‫ועוד איך.‬
‫עזבי אותי!‬
‫תפסתי, קאלי!‬
‫היי! הילדים האלה…‬ ‫-אלמר, בוא.‬
‫צריך להיכנס פנימה.‬ ‫-תחזרו הנה!‬
‫אתה לוקח ממני, אני לוקחת ממך.‬
‫הם לקחו…‬ ‫-בבקשה, בוא.‬
‫אני עייפה ואני צריכה להכין ארוחת ערב, טוב?‬
‫הם…‬
‫שלום לך.‬
‫איך הגעת הנה? עקבת אחריי?‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫אלמר, אל תשתה הכול.‬ ‫שיישאר לארוחת הבוקר.‬
‫טוב.‬
‫את חייבת להיות בשקט.‬ ‫אסור להכניס חיות מחמד לדירה.‬
‫אמרת משהו, אלמר?‬ ‫-לא, אימא.‬
‫תאכל את ארוחת הערב לפני שהיא תתקרר.‬ ‫-אני בא.‬
‫תהיי בשקט. אני אחשוב על פתרון.‬
‫איזה ריח טוב, אימא.‬
‫היי, תראי מה זה.‬
‫אימא, אני…‬
‫אתה מנסה לגרום לכך שניזרק לרחוב?‬
‫כי אם כן, זו דרך די מוצלחת לעשות את זה.‬
‫לא, אימא. את לא מבינה.‬ ‫-אין מה להבין.‬
‫תחזיר את החתולה למקום שבו מצאת אותה,‬ ‫או שגב' מקלארן תסלק אותנו.‬
‫אבל אני לא…‬ ‫-לא מעניין אותי.‬
‫ואין לי זמן לזה.‬
‫אני יכול להסביר.‬ ‫-מספיק.‬
‫אתה עומד לשקר לי,‬ ‫ואני לא רוצה לשמוע שקרים.‬
‫את השקרנית! אמרת לי שנפתח חנות משלנו.‬
‫זה לא כל כך פשוט.‬
‫אבל הבטחת!‬
‫לא התכוונתי שזה יקרה מייד!‬
‫למה את לא אומרת לי את האמת?‬ ‫-אתה רוצה שאומר לך את האמת?‬
‫רציתי שתצא מהרכב. זה הכול.‬
‫ועכשיו אני צריכה שתוציא את החתולה מהדירה,‬
‫כי יש לי מספיק צרות על הראש, בסדר?‬
‫אני מצטערת.‬
‫אל תפחד.‬
‫אני לא פוחד!‬
‫אני אשיג את הכסף, ואפתח את החנות לבד.‬
‫את תראי.‬
‫אלמר!‬
‫היי! אסור לרוץ במדרגות!‬
‫זה חתול?‬
‫מה קורה כאן, לכל הרוחות?‬
‫אני עושה הכול לבדי, אלמר.‬
‫אלמר!‬
‫מה נעשה עכשיו, אימא?‬
‫אתה לא צריך לדאוג לשום דבר.‬ ‫זה התפקיד שלי, אלמר.‬
‫אולי אני יכול לעזור.‬ ‫-אני רק צריכה שתהיה בשקט.‬
‫היי! תחזרו הנה!‬
‫זה הכסף שלנו!‬
‫זה שלי!‬
‫תפסו אותו!‬
‫אין לי זמן לזה.‬ ‫-לא אמרת שיש לך ילד.‬
‫לא חשבתי שזו תהיה בעיה.‬ ‫-ילדים עולים יותר.‬
‫יש לי מספיק צרות על הראש, בסדר?‬
‫אלמר.‬
‫אל תפחד.‬
‫היי, חתולה.‬
‫למה הכול קשה כל כך?‬
‫אתה שואל אותי, או ש…‬
‫אה, סתם דיברת לעצמך. הבנתי.‬
‫את…‬
‫אלמר. אלמר!‬
‫למען השם. אלמר!‬
‫לא! את חתולה מדברת? לא.‬
‫פשוט תודיע לי כשאתה מוכן,‬ ‫ואז אענה על כל שאלה שיש לך.‬
‫איך זה שאת יודעת לדבר?‬
‫היית אדיב אליי.‬
‫אז עכשיו אגמול לך על האדיבות הזאת, אלמר.‬
‫את הולכת לתת לי שבע משאלות?‬
‫אני לא קסם מהסוג הזה.‬
‫וזה לא שלוש משאלות בדרך כלל?‬
‫טוב, אני צריך הרבה עזרה.‬
‫אני צריך לפתוח חנות לי ולאימא שלי,‬ ‫כדי שהיא תוכל להפסיק לדאוג.‬
‫אבל אין לי כסף, ו…‬
‫וכאן אני יכולה לעזור.‬
‫אתה מבין, אני לא רק מדברת. אני גם מקשיבה.‬
‫פה, בנמל, אני שומעת כל מיני דברים.‬
‫דברים שיכולים להשיג לבחור צעיר כמוך‬
‫את הכסף הדרוש לפתיחת חנות משלך.‬
‫כמו מה?‬
‫יצור מדהים, מרהיב עין,‬
‫חי ונושם,‬
‫מעופף, ויורק אש - דרקון!‬
‫כן. לא. דרקונים לא אמיתיים.‬
‫גם חתולים מדברים לא.‬
‫אתה מתאר לעצמך איך זה‬ ‫לגדל דרקון משלך כאן, באין-ירק?‬
‫כן, אבל איך…‬
‫פשוט תדמיין לעצמך.‬
‫אתה ואימא שלך לא תצטרכו לדאוג יותר לדבר.‬
‫אוכל לגבות כסף על רכיבה‬ ‫ולמכור סוכריות ומזכרות,‬
‫ואימא ואני נוכל לפתוח חנות משלנו, סוף סוף.‬
‫תגידי לי איפה הדרקון. איך אשיג אותו?‬
‫זה החלק הקל.‬
‫הוא פשוט יושב לו על אי קטנטן.‬
‫אבל איך אגיע לאי?‬
‫גם זה קל.‬
‫סידרתי לך טרמפ!‬
‫מיאו.‬
‫תגיד שלום לסודה.‬
‫זה מדגדג!‬
‫סודה.‬
‫כן?‬ ‫-תגידי שלום.‬
‫שלום!‬
‫הוא הבין, סודה.‬
‫אני אמור לרכב על לווייתן אל האי?‬
‫זה המקסימום שאני יכולה לעשות‬ ‫בהתראה קצרה כל כך.‬
‫טוב. אוי, טוב.‬
‫אני רק צריך להבין איך להיאחז.‬
‫סודה?‬ ‫-אלמר!‬
‫קחי אותי לאי עם הדרקון. בבקשה?‬
‫סודה!‬ ‫-כן, חתולה?‬
‫כדאי שתצאי לדרך בשיא המהירות.‬
‫או לאט! גם לאט זה בסדר!‬
‫תיהנו. ביי!‬
‫הוא כזה ילד טוב.‬ ‫אני מקווה שהוא לא יטבע או ייטרף.‬
‫או גם וגם.‬
‫סודה, תאטי! אין לי במה להיאחז!‬
‫אבל הבטחתי לחתולה שאשחה מהר.‬
‫טוב, אבל אולי לא עד כדי כך מהר!‬
‫מהירות בינונית. טוב. אין בעיה.‬
‫רוצה לראות למה קוראים לי סודה? רוצה?‬
‫לא. לא ממש…‬
‫ראית את זה? ראית?‬
‫כן, ראיתי.‬
‫לימדתי את עצמי לעשות את זה.‬
‫יופי, סודה.‬
‫המצאתי הכול לגמרי לבד.‬
‫זה משהו מיוחד, נכון?‬
‫אני אוהבת את שעות הדמדומים.‬
‫אני רוצה לשחות לילה אחד עד הכוכבים.‬
‫אלמר!‬
‫אלמר! אתה ער?‬
‫אתה ער, נכון? אתה נוחר. ידעת את זה?‬
‫או אולי זו הייתה הבטן שלך.‬ ‫הבטן שלך מדברת כשהיא רעבה?‬
‫אתה רעב? רוצה משהו תפוזי?‬ ‫כי כמעט הגיע הבוקר.‬
‫אנחנו באמצע הים. מאיפה נשיג…‬
‫מנדרינה?‬
‫טה-דה!‬ ‫-ואו!‬
‫זה האי מנדרינה.‬
‫די מרהיב, לא?‬
‫כן.‬
‫המנדרינות הכי טובות בעיר.‬
‫או בים.‬
‫המנדרינות הכי טובות שתאכל בחיים, זה בטוח.‬
‫זו התחנה האחרונה עד האי, אז תצטייד.‬
‫הן ממש טעימות.‬ ‫-נכון?‬
‫טו-טו!‬
‫מה דעתך על זה? זו רכבת.‬
‫תראה, אלמר! עשיתי אף!‬
‫תראה! הוא ממש כמו שלך!‬ ‫תראה מהר, לפני שהוא יתפוצץ!‬
‫לא רע.‬
‫תודה.‬
‫לימדתי את עצמי. זה לא סיפור גדול.‬
‫ואו.‬
‫זה בטח האי.‬ ‫-כן.‬
‫זה אי הפרא.‬
‫אמרת "אי הפרא"?‬
‫כן, בגלל חיות הפרא.‬
‫חיות פרא?‬
‫כן. יש להן שיניים גדולות ודוקרות‬ ‫וטפרים ענקיים ודוקרים.‬
‫מה?‬
‫כן.‬ ‫-רגע.‬
‫והם לכדו את הדרקון‬
‫כדי שהוא יוכל להרים את האי שוב ושוב.‬
‫למה שמישהו יעשה כזה דבר?‬ ‫-כי האי שוקע.‬
‫אז זו משימת חילוץ?‬ ‫-החתולה לא סיפרה לך כלום?‬
‫לא!‬
‫טוב, הפתעה!‬
‫אני מת.‬
‫דרך צלחה!‬
‫אל תדאג, דרקון. באתי ל…‬
‫טוב.‬
‫עזוב אותו!‬
‫היי, מספיק! אמרתי די!‬
‫אני בקושי שומע את סייווה בגלל הרעש שלכם.‬
‫תודות לסייווה, הדרקון שוב הציל אותנו,‬
‫וזו התודה שהוא מקבל?‬
‫שקט. אין צורך לפחד.‬
‫אני הבאתי את הדרקון הזה אלינו,‬
‫וכל עוד הוא ימשיך להרים אותנו,‬ ‫לעולם לא נשקע בים.‬
‫היי!‬
‫שקט. הירגעו.‬
‫הפתרונות בידיי. אני אציל את אי הפרא.‬
‫אני לא יכול יותר!‬
‫הדרקון של סייווה‬ ‫כבר בקושי מצליח להרים את האי.‬
‫תשמעו אותו. רק תקשיבו.‬
‫בכל פעם אנחנו מאבדים עוד שטחים.‬ ‫הפעם איבדתי את ביתי.‬
‫הדבר החשוב ביותר הוא שכולנו נישאר רגועים.‬
‫הייתי עלול לטבוע!‬
‫גם אתה עלול לטבוע בפעם הבאה!‬ ‫ואתה, ואת, ואתה…‬
‫היי!‬
‫שתוק, תמיר!‬
‫קוואן?‬
‫כן, סייווה?‬
‫תן לי אותו.‬
‫שקט!‬
‫די. מספיק!‬
‫אני לא רוצה לטבוע!‬
‫תמיר.‬
‫תקשיב לי. אתה מבהיל את כולם.‬
‫אני מצטער, סייווה. אני פשוט לא רוצה לטבוע.‬
‫אני לא רוצה לטבוע! אני לא רוצה…‬
‫הירגעו. כולכם בטוחים.‬
‫שקט!‬
‫תנו לסייווה לדבר.‬
‫אם ניכנע לפאניקה, לא אוכל להציל אתכם.‬
‫אף אחד לא יוכל.‬
‫בבקשה, אני רק מבקש שתבטחו בי.‬
‫הדרקון…‬
‫הדרקון עושה מה שאני מורה לו לעשות,‬ ‫וגם אתה צריך לעשות כדבריי‬
‫כשאני מבקש שתפסיק.‬ ‫-אבל…‬
‫אבל מה?‬
‫עצור אותו, קוואן!‬
‫עזוב!‬
‫קוואן!‬
‫תוריד אותו. אסור לנו לאבד את הדרקון!‬
‫תביא את השאגנים. נאתר אותו ואת הילד.‬
‫אסור להיכנס לפאניקה.‬
‫אנו נחזיר לידינו את הדרקון.‬
‫אבל הוא יסתתר.‬
‫לא. הם לא יצליחו להסתתר ממני.‬
‫יש!‬
‫הצלחתי!‬
‫הצלתי יצור מדהים, מרהיב עין,‬ ‫חי ונושם, יורק אש! זה באמת…‬
‫דרקון?‬
‫לא אפגע בך, דרקון!‬
‫אני חושב שנפצעתי.‬
‫הצלת אותי!‬
‫זה יום המזל שלי.‬
‫אני יכול להתפוצץ מרוב מזל!‬ ‫אל תזוז כדי שאוכל להודות לך.‬
‫מה קרה? אתה לא אוהב חיבוקים?‬
‫אתה מגניב מדי להפגנת חיבה בציבור?‬
‫כן, גם אני.‬
‫אתה אמיתי?‬
‫בטח שאני אמיתי.‬ ‫אם הייתי דמיוני, הייתי יכול לעשות את זה?‬
‫לא.‬
‫מה דעתך?‬
‫זה לא טוב.‬ ‫-אני עובד על זה.‬
‫טוב. כן, זה יכול להצליח.‬
‫בסדר.‬
‫דרקון, אני הצלתי אותך,‬ ‫אז אתה חייב לי משהו בתמורה!‬
‫נכון?‬
‫אני מוכן להקריב את חיי למענך.‬
‫לא, אין צורך ל…‬ ‫-אני מוכן לייבש אוקיינוסים עם האש שלי‬
‫ולהרוס הרים עם השאגה למענך.‬
‫זה בס… רגע, אתה יכול לעשות כאלה דברים?‬
‫לא.‬
‫ממש לא, האמת.‬
‫מקווי מים גדולים עושים לי סחרחורת,‬ ‫ואני מפחד מאש.‬
‫היא יכולה להכאיב ממש.‬
‫איי. זה מה שכואב כרגע.‬ ‫כמה כנפיים אני מרים?‬
‫אחת, אבל הכנף השנייה נראית קצת שמוטה.‬
‫זו התודה שאני מקבל על הרמת האי שוב ושוב?‬
‫אמרתי להם שזה לא עובד.‬
‫כי אם זה היה עובד,‬ ‫הייתי כבר דרקון-על.‬
‫מה?‬ ‫-דרקון-על.‬
‫זה רק הדבר הכי טוב שיש.‬
‫הנה, בוא איתי.‬ ‫-לא!‬
‫זה כאב עוד יותר.‬
‫ילד, איפה אתה?‬
‫אוי, לא. סליחה, סליחה.‬ ‫-למה…‬
‫ניסיתי לעוף, אבל הכנף שלי לא עובדת.‬
‫יופי. מעולה.‬
‫אני תקוע על אי‬ ‫מלא בחיות פרא עם שיניים חדות.‬
‫הצלתי הרגע דרקון שלא יכול לעוף?‬
‫כן.‬
‫שפוחד ממים?‬ ‫-כן.‬
‫שמפחד מאש?‬
‫כן.‬ ‫-אבל דרקונים יורקים אש!‬
‫לא אני.‬
‫יש משהו שאתה כן יודע לעשות?‬
‫אני יודע לעשות את זה.‬
‫רגע.‬
‫שנייה. בדרך כלל אני יותר מיוזע מזה.‬ ‫-טוב, די.‬
‫הרגע…‬ ‫-זה היה בית השחי שלי.‬
‫תסתכל לכאן. זה מה שרציתי להראות לך.‬ ‫ככה איראה אחרי שאקבל את האש שלי,‬
‫כשאציל את האי.‬
‫רואה?‬
‫לא ממש.‬
‫טוב, דרקונים באים לאי הפרא זה אלפי שנים.‬ ‫כי כשאנחנו מגיעים לגיל 100,‬
‫שזה רק 100 חלקי עשר בשנות ילדים, שזה…‬
‫שזה…‬
‫עשר! זה עשר.‬
‫עשר! אמרנו את זה בו-זמנית.‬ ‫כשאנחנו מגיעים לגיל עשר,‬
‫אנחנו באים לאי הפרא כדי לבצע טקס מעבר,‬
‫כמו דבורים עם פרח, רק שזה לדרקונים,‬ ‫לא לדבורים, וזה אי, לא פרח.‬
‫אנחנו צריכים להציל את אי הפרא משקיעה,‬ ‫כי הוא שוקע כל מאה שנים.‬
‫אם אנחנו מצליחים בכך,‬ ‫אנחנו הופכים לדרקוני-על.‬
‫כאלה שיורקים אש ומפתחים שרירים‬ ‫והם חכמים ואמיצים, כמו זה שכאן.‬
‫אני די בטוח שאיראה בדיוק ככה‬ ‫אחרי שאציל את האי ואקבל את האש שלי.‬
‫רגע. כבר הצלת את האי. ראית אותך.‬
‫לא, ככה סייווה רצה שאעשה את זה.‬
‫אבל זה בטוח לא נכון,‬ ‫כי האי פשוט שוקע יותר בפעם הבאה.‬
‫וממש מפחיד ומלא אש ורע שם למעלה.‬
‫אז איך אתה אמור לעשות את זה?‬
‫אין לי מושג.‬
‫אני פשוט לא טיפוס של תשובות.‬
‫זה לא אומר שאין תשובה.‬ ‫-לא.‬
‫חייבת להיות דרך למצוא פתרון.‬ ‫-אין. חוץ מארטואה.‬
‫מי זה?‬
‫ארטואה הוא צב ממש זקן.‬ ‫הוא היה פה כשהורציו הציל את האי,‬
‫אז הוא יודע הכול על דרקונים.‬ ‫הוא צייר את דרקון-העל השרירי הזה!‬
‫טוב. בוא נלך לשאול אותו.‬ ‫-רק שאין לי מושג איפה הוא.‬
‫נו, באמת!‬
‫כשנחתתי על האי חיפשתי אותו,‬
‫וחיפשתי, וחיפשתי, וחיפשתי…‬
‫חשבתי שארטואה ייתן לי סימן‬ ‫או איזושהי מפה או משהו, לא?‬
‫למה אתה עושה פרצוף כזה?‬ ‫-אני אעזור לך.‬
‫אתה מוכן לעשות את זה למעני?‬
‫כן.‬
‫אבל אחרי שאעזור לך להפוך לדרקון-על,‬ ‫אתה תעזור לי.‬
‫כמובן.‬
‫תחזור איתי לאין-ירק‬ ‫ותשתתף במופע הדרקונים שלי.‬
‫רק שאני אמור לחזור הביתה‬ ‫אחרי טקס המעבר שלי. יהיה מדהים.‬
‫כל המשפחה שלי תעוף לראות אותי,‬ ‫ואני אירק אש, וכולם יריעו לי.‬
‫טוב. בכל זאת הצלתי אותך,‬ ‫וזה לא חייב להיות לנצח.‬
‫אני רק צריך שתעזור לי‬ ‫להרוויח מספיק כסף לחנות שלי.‬
‫עשינו עסק?‬ ‫-טוב, נשמע טוב.‬
‫טוב.‬ ‫-אני אקרא לך "איש התשובות".‬
‫אלמר. קוראים לי אלמר.‬
‫ברור שיהיה לך שם מגניב כזה.‬
‫לי קוראים בוריס.‬ ‫שם פחות מגניב, אבל הוא מתאים לפרצוף שלי.‬
‫שיקרתי לך, אלמר.‬
‫הפלוץ ההוא לא היה מבית השחי שלי.‬ ‫-אני לא רוצה לדעת.‬
‫הם הולכים ברגל.‬
‫לדרקון בוודאי יש פציעה חמורה בכנף.‬ ‫-פציעה חמורה?‬
‫הו, לא!‬
‫זה אסון! אנחנו…‬
‫תקשיב!‬ ‫-איך אתה מצליח לסבול את הצוציק הזה באוזן?‬
‫תן לו ללכת!‬ ‫-למי קראת צוציק?‬
‫לא אתן לו ללכת.‬ ‫הוא יגרום לבהלה. אתה יודע את זה, קוואן.‬
‫מה אם נפספס את ההזדמנות האחרונה‬ ‫לרדת מהאי האבוד הזה?‬
‫די.‬
‫סייווה!‬
‫הוא נמצא קרוב.‬
‫אחי, הורציו, לימד אותי לירוק ממש רחוק.‬
‫בטח אצליח לפגוע בעץ הזה. רוצה לראות? אלמר?‬
‫אולי תמשיך לחפש חיצים?‬ ‫-טוב.‬
‫האמת היא שאני מת מרעב כרגע.‬ ‫כרוב בואשים הוא המאכל האהוב עליי.‬
‫אתה חושב שיש פה כאלה בסביבה?‬ ‫הנה חץ!‬
‫אה, לא. הנה חץ!‬ ‫לא, סליחה. אזעקת שווא.‬
‫היי, אתה יודע מה?‬
‫אני אמצא את החיצים, בסדר?‬ ‫-טוב.‬
‫רק תהייה בשקט כדי שאוכל להתרכז.‬
‫אלוהים.‬
‫זה עולם שלם של תותים!‬
‫אל תיגע בחפצים שבתיק שלי. בסדר?‬
‫באמת?‬ ‫-אני רציני.‬
‫טוב.‬
‫למה?‬
‫כי אני זקוק לכל מה שיש שם.‬ ‫-למה?‬
‫אני פשוט צריך אותם.‬ ‫-אז הם מאוד חשובים?‬
‫כן!‬ ‫-יותר חשובים מהחץ הזה?‬
‫אה!‬
‫טוב, מעולה. מכאן.‬
‫יש! ארטואה, אנחנו באים!‬
‫מה זה היה?‬
‫סייווה רודף אחרינו!‬ ‫-הוא רודף אחרינו?‬
‫הוא רודף אחרינו!‬
‫אנחנו יכולים לחצות כאן.‬
‫אלמר?‬
‫אתה זוכר שאמרתי שמים עושים לי סחרחורת?‬
‫בוא, בוריס. אני לא רוצה להיטרף‬ ‫על ידי אף חיה עם טפרים חדים‬
‫או שיניים חדות!‬
‫תנינים!‬ ‫-ומים! אל תשכח שיש גם מים!‬
‫וסייווה מגיע!‬
‫אני לא יכול לחזור לשם.‬ ‫ממש מפחיד בפסגה. האש הזאת תשרוף אותי!‬
‫לא יתפסו אותך. אני אדאג לכך.‬ ‫-ואו, יופי של תשובה.‬
‫שום דבר לא יעצור בעדנו!‬
‫חוץ ממנו!‬
‫מה נראה לך שאתה עושה, דרקון?‬
‫דאגלס, ויניפרד, חזרו הנה מייד!‬
‫ילדים! זה מסוכן. זוחלים שובבים שכמותכם.‬
‫תירגעו, טוב?‬
‫אתם הורגים אותי פה.‬
‫הכול באשמתך, דרקון.‬
‫מה פתאום אתה מסתובב פה למטה להנאתך?‬
‫אני לא בדיוק מסתובב להנאתי!‬
‫מה זה הדבר הזה?‬
‫זה אלמר.‬
‫הוא איש התשובות.‬ ‫הוא יעזור לי להציל את האי.‬
‫מהר, מכאן!‬
‫אתה תציל את אי הפרא?‬
‫אתה בטח מותח אותי.‬
‫היי! אתם מותחים אותי!‬
‫מהר, בוריס. אנחנו חייבים לטפס לצד השני!‬
‫עכשיו, איפה הייתי?‬
‫אני אחתוך אותך לשניים.‬
‫קדימה, בוריס!‬
‫זה ממש קשה!‬
‫אלמר!‬
‫גנב דרקונים שכמוך!‬
‫נראה לי שלא תפסת את העניין, תנין!‬
‫קוראים לי קורנליוס. ואני מסכים בהחלט!‬
‫מה קורה?‬
‫אוי, לא. קדימה, קטנטנים.‬ ‫מהרו. זהו זה. קדימה. הולכים.‬
‫אלמר!‬
‫מהר, בוריס!‬ ‫-יש לך פתרון אחר?‬
‫כי זה לא כל כך עובד לי.‬
‫וסייווה מגיע.‬
‫אני לא רוצה לחזור!‬ ‫-קדימה!‬
‫לא, אני לא יכול.‬
‫סייווה, הדרקון שלך כאן.‬
‫הוא כאן!‬
‫אלמר!‬
‫תראה, בוריס! כולה שלך!‬
‫בטעם תות.‬
‫תות?‬
‫בוא קח.‬
‫תות זה טעים כמעט כמו כרוב בואשים!‬
‫תפסו אותו!‬ ‫-תסתכל עליי, בוריס!‬
‫בוריס, תסתכל עליי.‬ ‫אתה חייב להמשיך.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫אלמר?‬ ‫-קדימה!‬
‫בוריס!‬
‫אוי.‬
‫תיאחז בסוכרייה!‬
‫הצילו!‬
‫תפסתי אותך.‬
‫סייווה!‬
‫קוואן!‬
‫אני לא יכול להחזיק אותם.‬ ‫-אבל תפסתי אותו!‬
‫ילדים! הצילו!‬
‫קוואן, אתה חייב להציל אותם!‬
‫קוואן! אני זקוק לך.‬
‫קוואן…‬
‫קוואן!‬
‫זה הפסיק.‬
‫בינתיים. אבל זה יקרה שוב,‬
‫ושוב, ושוב.‬
‫אז נמשיך להתקדם.‬
‫יש לך עוד כאלה בטעם תות?‬
‫לא. ואל תיגע בתיק. בסדר?‬
‫טוב, אני די בטוח שאוכל ללכת מהר יותר‬ ‫אם תראה לי מה יש בפנים.‬
‫לא.‬
‫נו, בחייך.‬
‫היי.‬
‫בוריס, די.‬
‫באמת? למה?‬
‫תשמע, אין לי זמן להסביר,‬ ‫אבל האי שוקע, אתה זוכר?‬
‫טוב.‬
‫בוא נלך.‬
‫דאגלס, ויניפרד, כל כך דאגתי.‬ ‫איפה ג'ורג'? ג'ורג'!‬
‫אני בחיים?‬
‫בחיים. בהחלט בחיים.‬
‫היי! תפסיק. די!‬
‫ילדים, הנה אתם.‬
‫תודה לך, קוואן.‬
‫סייווה? סייווה!‬
‫האי שוקע מהר יותר עכשיו.‬ ‫-אה, עכשיו הוא מתחיל לדאוג.‬
‫לא עכשיו, קוואן. לא עכשיו.‬
‫אבל תפסתי את הדרקון. תפסתי אותו.‬ ‫למה הכרחת אותי לחזור?‬
‫תקשיב. תקשיב לי.‬
‫האי כולו ייעלם אם לא נתפוס את הדרקון הזה!‬
‫כולם סומכים עליי.‬
‫אתה מבין? עליי.‬
‫יום אחד, הם יסמכו עליך.‬
‫ואסור לך לזנוח אותם.‬ ‫-אבל הבית שלנו ייעלם.‬
‫עדיין יש לנו זמן ללכוד את הדרקון שלנו.‬
‫סמוך עליי.‬
‫היי, חבר, מה דעתך?‬ ‫-על מה?‬
‫זה… נחמד.‬
‫מעולה! זו יכולה להיות‬ ‫שריקת הידידות הסודית שלנו.‬
‫אתה יודע, כי אנחנו חברים עכשיו.‬ ‫-אני לא ממש טיפוס של שריקות.‬
‫אתה צוחק עליי?‬ ‫מה אם תיתקל בעוד בחיית פרא,‬
‫או שאפצע בכנף השנייה,‬ ‫או שאראה שאגן או את קוואן או סייווה?‬
‫איך בדיוק נקרא זה לזה?‬ ‫-נצעק "הצילו"?‬
‫קדימה. כל אחד יכול לעשות את זה.‬
‫אפילו לא צריך להיות חברים בשביל זה.‬
‫לא מצחיק!‬
‫אתה פוחד?‬
‫לא! אני זהיר. יש הבדל.‬
‫מאיפה הצעיף הזה?‬ ‫-הוא כל כך רך.‬
‫הוא ממש נעים על העור. בוא, תרגיש.‬
‫בוריס.‬
‫זה לא באמת צעיף רך, נכון?‬
‫ג'ורג', תראה מי זה!‬
‫לא. אין מצב. אני לא מאמין.‬
‫אלמר? אני מרגיש ממש זהיר!‬
‫אני אהיה גיבורה!‬
‫אני לכדתי לסייווה את הדרקון!‬
‫בעצם, אנחנו לכדנו אותו.‬
‫מה זה הדבר הזה?‬
‫הוא נראה טעים ומתוק.‬ ‫-סשה, תני לי אותו. אני רוצה לטעום ראשון.‬
‫ואני אקח את הדרקון לסייווה.‬
‫היי! מה פתאום. אני אקח אותו.‬
‫אתה נראה כמו מלון מתוק ועסיסי‬
‫שנדבקו אליו קצת שיערות.‬
‫תפסיקי, סשה.‬
‫סשה.‬
‫אלמר!‬
‫הצילו!‬
‫הוא שלי!‬
‫לא! הממתק הזה שלי!‬
‫רגע! יש לי משהו מתוק!‬
‫מן הסתם.‬
‫לא, הרבה יותר מתוק מזה.‬ ‫מסטיק בטעם קינמון!‬
‫כל לעיסה משחררת פרץ חדש של מתיקות מגרה!‬
‫מעולם לא טעמתם משהו דומה לזה,‬
‫וזו תהיה פסגת הקיום שלכם כולו!‬
‫הוא מגיע מעיר קטנה ורחוקה,‬ ‫והטעם שלו מזכיר את הבית.‬
‫טעים.‬
‫הו, כן. תן לי! תן לי!‬ ‫-אני רוצה!‬
‫זה שלי!‬ ‫-זה שלי!‬
‫יש לי רק אחד, אז תצטרכו להילחם עליו!‬
‫אלמר?‬
‫בוריס!‬
‫שוקע. שוקע.‬
‫כל בוקר, כל לילה, שוקע!‬
‫מה קרה, בוריס?‬
‫אני קורא לך.‬
‫כן, הבנתי, אבל מה אתה רוצה?‬ ‫-טוב, יופי.‬
‫אני צריך לעצור ולהסדיר את הנשימה.‬
‫זה לא רעיון טוב.‬ ‫-אני טוב יותר בתעופה מאשר בהליכה.‬
‫אנחנו חייבים למצוא את ארטואה‬ ‫כדי שנוכל לצאת מכאן.‬
‫מה?‬
‫אתה יודע, אמרת שלא תוציא עוד דברים מהתיק,‬
‫אבל נתת לטיגריסים האלה מסטיק בטעם קינמון.‬
‫אז האם הכלל החדש הוא "מוציאים דברים מהתיק‬ ‫במצב של סכנת מוות בלבד?"‬
‫נשמע שהסדרת את הנשימה, אז בוא נלך.‬
‫טוב. אין-גזר היא הבית שלך?‬
‫אין-ירק. לעיר קוראים אין-ירק.‬
‫זה סתם מקום שאני גר בו,‬ ‫אבל זה לא הבית שלי.‬
‫פעם הייתה לי חנות עם אימא שלי.‬
‫אז החנות היא הבית שלך?‬ ‫-לא כבר לא.‬
‫אז איפה הבית שלך?‬ ‫-אין לי בית כרגע.‬
‫אבל יהיה לי כשאפתח את החנות.‬
‫את זאת שהייתה לך.‬ ‫-לא, אחת חדשה.‬
‫אה, אז החנות הזאת תהיה שונה כי היא חדשה?‬
‫לא, היא תהיה אותו דבר!‬
‫אלמר!‬
‫אלמר, אתה בסדר?‬
‫כן, אני בסדר. אבל תלך בזהירות.‬
‫מישהו הציב פה מלכודת.‬
‫מה?!‬
‫אני לא מאמין.‬
‫אלמר, אתה חייב לראות את זה.‬
‫יש פה המון יצורים‬ ‫חמודים, פרוותיים ודמויי עכבר.‬
‫שלום!‬
‫מה? אה, הבנתי.‬
‫כן, זו מלכודת, בשבילי.‬
‫אתה חייב להוציא אותי מפה!‬ ‫-אל תדאג. אני יודע מה לעשות.‬
‫זרוק לי את התרמיל שלך, את הסוודר,‬ ‫החולצה, המכנסיים, הכול.‬
‫רעיון מצוין. נוכל להכין חבל מהבגדים שלי.‬
‫אה. כן, זה כנראה עדיף.‬
‫רגע, מה הייתה התוכנית שלך?‬ ‫-לא משנה. ננסה את שלך.‬
‫יש פה משהו!‬
‫בוריס.‬
‫הנה מקל. תפוס אותו!‬
‫אני לא מגיע, בוריס! אני חייב לצאת מפה!‬ ‫-טוב.‬
‫בוריס, אתה חייב לעזור לי!‬ ‫-רק רגע!‬
‫בוריס?‬
‫אלמר! אלמר?‬
‫אלמר!‬
‫תענה לי!‬ ‫-אל תרד לכאן, בוריס.‬
‫אין טעם.‬
‫את פשוט מפוחדת.‬
‫אל תדאגי. יהיה בסדר.‬
‫תעשה לי טובה.‬
‫אנחנו נמצאים בבור באי שוקע.‬
‫לא יהיה בסדר.‬
‫אני יודע שאתה רעב.‬
‫אמצא לך משהו. אני מבטיחה.‬
‫הוא אוהב מנדרינות?‬
‫יש לך מנדרינות?‬
‫התינוק שלי מאוד אוהב מנדרינות.‬
‫בבקשה.‬
‫שמי איריס.‬ ‫-אני אלמר.‬
‫אתה הילד שלקח את הדרקון של סייווה.‬
‫הכינו את המלכודת הזו כדי לתפוס אותך,‬ ‫אבל אני נפלתי פנימה עם התינוק שלי.‬
‫אני מצטער.‬
‫למה עשית את זה?‬ ‫למה לקחת את הדרקון?‬
‫הוא היה זקוק להצלה.‬ ‫-אבל מי יציל אותנו?‬
‫לסייווה הייתה דרך להגן עלינו.‬
‫אם זה היה נכון, האי היה בטוח למאה שנים,‬
‫ובוריס היה כבר הופך לדרקון-על.‬ ‫את לא מבינה?‬
‫אני רק רוצה שיהיה בסדר שוב.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אני לוקח את בוריס לארטואה‬ ‫כדי למצוא פתרון אמיתי.‬
‫ואז נהיה בטוחים?‬
‫אני בטוח בכן.‬
‫טוב, זו באמת תהיה הקלה.‬
‫רק חבל שאנחנו לכודים בבור בלי דרך לצאת.‬
‫בוריס נמצא שם למעלה. הוא יכול לעזור…‬
‫תתרחקו ממני!‬
‫אוי, תינוק! חמוד קטן!‬ ‫-בוריס, קפצת פנימה!‬
‫בטח. חייבים לעזור לחברים.‬
‫אבל… איך נצא מכאן עכשיו?‬
‫היי! תפסיקו לריב!‬
‫תפסיקו! עזבו!‬ ‫סייווה, יש פה משהו למטה.‬
‫תירגע, תמיר.‬
‫סייווה מבקש להירגע! תירגעו!‬ ‫-תשתקו!‬
‫דרקון, אתה יכול לצאת.‬
‫לא נפגע בך.‬
‫אני מבטיח.‬
‫זה רק אני, סייווה. אני והתינוק שלי.‬
‫איריס?‬
‫בוא, סייווה.‬ ‫-רגע.‬
‫בוא נמשיך ללכת.‬ ‫-חייבים לחלץ אותם.‬
‫אתה לא יכול לגרום להם להפסיק?‬
‫שקט. הירגעו.‬
‫תחזיקי מעמד, איריס. אנחנו נלחץ אתכם.‬
‫רגע, רגע!‬
‫מה קרה?‬ ‫-שמעתי אותם, סייווה.‬
‫את הדרקון והילד.‬
‫הילד אמר שהוא לוקח את הדרקון לפסגה.‬
‫זה לא הגיוני. הדרקון שונא את הפסגה.‬
‫טוב, הילד לא רוצה לטבוע.‬
‫אף אחד מאיתנו לא רוצה לטבוע, סייווה.‬
‫אם מישהו יכול לעזור לו עכשיו, זה אתה,‬ ‫ולא אף אחד אחר.‬
‫קדימה, נלך לפסגה!‬ ‫-חייבים לחלץ אותה קודם.‬
‫אנחנו עלולים לשקוע בכל רגע. אין לנו זמן.‬
‫קוואן!‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫רואה?‬
‫את תהיי בסדר, איריס.‬
‫שאגנים, בואו.‬
‫הם הלכו.‬
‫זה היה אמיץ מאוד.‬
‫תודה, איריס.‬
‫אלמר, סייווה אסר על כל החיות ללכת לשם,‬
‫אבל אני יודעת איפה נמצא את ארטואה.‬
‫אני מקווה שתמצאו את הפתרון, למען כולנו.‬
‫תצטרכו להמשיך לבד מכאן.‬
‫זה בסדר. אני אלך ראשון.‬
‫טוב. בטח.‬
‫אתה בסדר, בוריס?‬
‫כן. אני פשוט מתוח, חרד, מפוחד,‬
‫ויש לי סחרחורת כזאת.‬
‫סליחה.‬
‫זה בטח הוא.‬
‫אני עומד להתעלף.‬ ‫-תנשום. אל תשכח לנשום.‬
‫אולי תשאל אותו אתה?‬ ‫תשאל אותו בשבילי, טוב?‬
‫טוב.‬
‫ארטואה הזקן?‬
‫באנו לשאול אותך,‬
‫איך דרקון אמור להציל את אי הפרא?‬
‫ולרפא את הכנף שלי.‬ ‫-ולרפא את הכנף של בוריס?‬
‫אם זה התחום שלך?‬
‫בוריס הוא הדרקון שהגיע להציל את האי.‬
‫תשאל על האש שלי.‬
‫תוכל להגיד לבוריס הדרקון‬ ‫איך להשיג אש?‬
‫גם אם זו חידה כלשהי או…‬
‫אתגר?‬ ‫-לא.‬
‫למשל משימה קטנה שצריך לעשות קודם או משהו.‬
‫פשוט אין לנו הרבה זמן.‬
‫ארטואה?‬
‫ארטואה הזקן?‬
‫מה אם זה ה…‬
‫אה, כן. נכון.‬
‫זה היה התחת שלו.‬
‫ארטואה?‬
‫אתה יודע מה? תנסה אתה.‬ ‫-מה? לא.‬
‫פשוט תגיד לו.‬ ‫-אני לא יכול.‬
‫אלמר!‬
‫תעשה את זה וזהו. לך!‬
‫זה משהו שאמור לקרות?‬
‫חכה רגע, בוריס.‬
‫אלמר? ארטואה?‬
‫אנחנו מחפשים אותך כבר המון זמן.‬
‫ארטואה!‬
‫מה הוא אמר, אלמר? אפשר לראות אותו?‬
‫לא. אל תלך לשם. לא!‬ ‫-נו, תן לראות.‬
‫אני רוצה… ארטואה!‬ ‫-עצור. אל תיכנס.‬
‫מצטער שסדקתי לך את השריון. לא התכוונתי.‬
‫לא! עצור!‬ ‫-ארטואה!‬
‫הוא מת!‬
‫הוא מת?‬
‫מה אעשה עכשיו, אלמר?‬
‫אני…‬
‫בוא, בוריס.‬
‫חייבים לצאת מכאן!‬
‫בוריס? אתה בסדר?‬ ‫-אני רק צריך לשכב במקום חמים.‬
‫אני אדאג לך.‬
‫אלמר?‬
‫דיברתם עם ארטואה?‬ ‫גיליתם איך להציל אותנו?‬
‫כן.‬
‫איזה יופי!‬
‫כן. אבל לפני שבוריס יוכל לעשות‬ ‫את טקס המעבר שלו, הוא צריך לנוח, את מבינה?‬
‫אה, כמובן. יש לי מקום מצוין בשבילכם.‬
‫שם למעלה בטוח ויבש.‬
‫תוכלו לנוח שם.‬ ‫-תודה, איריס.‬
‫לא. תודה לכם. תודה רבה.‬
‫אתה בטח רעב.‬
‫אמרת שלא מוציאים דברים מהתיק.‬
‫תשכח ממה שאמרתי.‬
‫תרגיש חופשי.‬
‫בזה השתמשתי‬ ‫כדי לשחרר אותך מהצמחים המטפסים.‬
‫זה עזר לי לראות את איריס בבור.‬
‫אתה אוהב מנדרינות, בוריס?‬
‫מנדרינות?‬
‫לא, זה בשבילך.‬
‫אתה אוכל רק את הקליפה ולא את בשר הפרי?‬
‫ברור שלא.‬
‫אז זה יהיה סידור מצוין.‬
‫שכחתי כמה שהן טעימות.‬
‫אחי, הורציו, הביא לי מנדרינות‬ ‫כשהוא חזר הביתה אחרי שהפך לדרקון-על.‬
‫שמעתי את השריקות שלו בשמים שמעל תכולנד.‬
‫כולם היו גאים כל כך.‬
‫בי אף אחד לא יתגאה.‬
‫אני יכול לספר לך סוד?‬ ‫-כן.‬
‫די הוקל לי‬ ‫שכבר לא מצופה ממני לעשות שום דבר,‬
‫כי האמת היא‬ ‫שממילא לא הייתי מצליח לעשות את זה.‬
‫זה מה שאני באמת מרגיש עמוק בפנים.‬
‫אני בטוח שתהיה דרקון-על מעולה, בוריס.‬
‫אתה תמיד יודע מה לעשות, אלמר.‬
‫לא נראה ששום דבר לא מפחיד אותך.‬
‫טוב, אני…‬
‫אני לא יודע מה הייתי עושה בלעדיך.‬ ‫הייתי עולה באש בפסגה‬
‫או טובע בלב ים.‬
‫אתה צודק. אני לא פוחד משום דבר.‬
‫פשוט תנוח. כשתתעורר, יהיה לי פתרון.‬
‫זה באמת היה יום המזל שלי.‬
‫ומחר יהיה לי עוד יותר מזל.‬
‫אני מצטערת. אני מצטערת.‬
‫אני כל כך מצטערת, אלמר.‬ ‫-אימא?‬
‫אני כל כך מצטערת, אלמר.‬
‫על מה?‬ ‫-הוא אילץ אותי לגלות לו איפה אתם.‬
‫הייתי חייבת להגן על התינוק שלי.‬ ‫-אז זה נכון.‬
‫בוריס!‬
‫בוריס, תתעורר!‬ ‫-אני ער!‬
‫תראה כמה צרות עשית לנו,‬ ‫יצור חסר ערך שכמותך!‬
‫תתרחק מאיתנו, קוואן.‬
‫בוריס, עצור!‬ ‫-אתה בא איתי!‬
‫תגיד לו, בוריס,‬
‫שדיברתם עם ארטואה,‬ ‫ושאתם יודעים איך להציל את האי.‬
‫דיברתם עם ארטואה?‬
‫הוא אמר לנו את התשובה האמיתית,‬ ‫לא את זו של סייווה.‬
‫אז הוא יכול לעצור הכול.‬
‫לא, הוא לא יכול.‬
‫נכון, דרקון?‬
‫אלמר? תעזור לי, בבקשה.‬
‫ארטואה לא עזר לו, מפני שהוא מת.‬
‫מת?‬ ‫-מת?‬
‫אלמר.‬
‫אני…‬ ‫-איך יכולת?‬
‫אתה זוכר את היום שבו הגעת לכאן, דרקון?‬
‫לא היה לך מושג איך להציל את האי הזה.‬
‫אני עזרתי לך לעשות‬ ‫את מה שידעת שאתה לא יכול לעשות.‬
‫בבקשה, אלמר.‬
‫עכשיו, כל מה שעליך לעשות הוא לבוא איתי.‬
‫נציל את האי שוב.‬ ‫-אני לא רוצה לחזור.‬
‫ביחד.‬
‫אני לא יכול.‬ ‫-עזוב אותו!‬
‫שקט, ילד! הוא הדרקון שלנו, לא שלך!‬
‫לא, בוריס!‬
‫דרקון!‬ ‫-אני לא רוצה לחזור!‬
‫לא!‬ ‫-אלמר!‬
‫הכנף שלי!‬
‫אמרתי לך שאני טוב יותר בתעופה מאשר בהליכה.‬
‫אפשר ללכת עכשיו. תוכל לחזור איתי לאין-ירק!‬
‫כן.‬
‫אני מקווה שתמצאו את התשובה,‬
‫למען כולנו.‬
‫הם לכדו את הדרקון‬ ‫כדי שהוא יוכל להרים את האי שוב ושוב.‬
‫למה?‬
‫השורשים. הם גורמים לאי לשקוע.‬
‫אם נרים אותו מספיק גבוה‬ ‫כדי לנתק את השורשים…‬
‫מה?‬ ‫-…נוכל להציל את האי!‬
‫שורשים?‬ ‫-מצאתי את הפתרון!‬
‫כי אתה איש התשובות! ידעתי שתצליח!‬
‫קדימה!‬ ‫-כן!‬
‫זה הוא? ידעתי!‬
‫הידד!‬
‫עדיין יש תקווה.‬ ‫-ידעתי!‬
‫הדרקון הזה חסר תועלת, וגם אתה, סייווה.‬
‫נוכל ללכוד אותו בחזרה.‬
‫בשביל מה? הוא לא יכול להציל את האי!‬
‫וגם אתה לא יכול, לא משנה כמה אתה מדבר.‬
‫הצוציק הזה ידע את זה מהרגע הראשון!‬
‫אני הקשבתי לך. בטחתי בך.‬ ‫-קוואן?‬
‫אבל זה נגמר.‬
‫אני יורד מהביצה השוקעת הזאת!‬
‫אני אדאג לעצמי, וכולכם מוזמנים לטבוע יחד!‬
‫אלוהים. מה קרה?‬
‫אלמר, נראה שזה נפתח!‬
‫מה נעשה עכשיו?‬
‫אצטרך לקשור אותך, בסדר?‬ ‫-מה?!‬
‫לא! זה היה הרעיון של סייווה, ו…‬
‫תירגע. אתה חייב להקשיב לי.‬ ‫-לא יכול להיות שזה הפתרון.‬
‫אם נרים את האי מספיק גבוה, השורשים יינתקו.‬
‫לא. תראה את המקום הזה. אני אפשל. אני…‬
‫לא נכון, כי אני אבוא איתך.‬
‫נעשה את זה ביחד.‬ ‫-זה לא נראה נכון.‬
‫אני שחררתי אותך. אני יכול לשחרר את האי.‬
‫זה הפתרון.‬
‫תעשה את זה מהר.‬
‫טוב, בוריס, קדימה!‬
‫תתרומם!‬
‫קדימה, אתה מסוגל! תמשוך!‬
‫כמעט הצלחת. קדימה!‬
‫אתה מצליח! קדימה, עוד קצת!‬
‫אתה מצליח, בוריס! אתה מצליח!‬
‫בוריס? בוריס, מה קרה?‬
‫אתה בסדר? אתה חייב למשוך!‬
‫תמשוך!‬ ‫-מצאתי את הפתרון.‬
‫קדימה! תמשוך!‬
‫אסור לך להיות כאן, אלמר.‬ ‫-מה?‬
‫אני חייב להוריד אותך.‬ ‫-לא, בוריס, בבקשה!‬
‫בבקשה, קדימה!‬
‫תמשוך!‬
‫תמשוך! קדימה, חבר!‬
‫מהר, תתיר אותי!‬
‫בוריס, אנחנו חייבים לצאת מכאן!‬
‫אבל אני מבין עכשיו!‬ ‫-אל תזוז, בוריס.‬
‫עפנו ואמרת שאני מסוגל,‬ ‫ובאמת האמנתי בזה לראשונה.‬
‫אל תזוז או שלא אצליח לשחרר אותך.‬ ‫-הרגשתי את זה עמוק בפנים.‬
‫אין לנו זמן. האי עומד לשקוע.‬
‫תקשיב, זה לא פעל‬ ‫מפני שאתה לא יודע את הפתרון.‬
‫עצור!‬ ‫-אבל אני יודע!‬
‫לא! תעצור וזהו!‬ ‫-אני חייב להיכנס פנימה!‬
‫אני חייב לעשות את זה לבד.‬
‫לא! אתה יודע מה יקרה. עצור!‬
‫אני לא יכול לעצור!‬ ‫-אתה תיצלה שם!‬
‫אתה טועה.‬ ‫-תקשיב, אני יכול לעזור. תן לי לעזור.‬
‫עצור, בוריס. עצור.‬ ‫-לא, אני חייב ללכת. תן לי ללכת!‬
‫לעולם לא תהיה דרקון-על!‬
‫בחייך.‬
‫עזוב אותי.‬
‫לא! כי אני חייב להוציא אותנו מהבלגן הזה!‬
‫ביקשתי שתעזוב אותי!‬
‫מי צריך אותך בכלל?‬
‫סייווה?‬
‫היי! תניח לו.‬ ‫הוא צריך למצוא מים מתוקים, מחסה, מזון,‬
‫אתה יודע, דברים קטנים כאלה כדי שלא נמות.‬
‫אולי… אולי נשאר לי משהו בשבילכם.‬
‫אנחנו לא צריכים ממך כלום.‬
‫ניסיתי ל…‬
‫חשבתי שאוכל לעזור.‬
‫לעזור?‬
‫אני… עזרתי.‬
‫כשהאי התחיל לשקוע, פניתי לארטואה,‬ ‫אבל הוא כבר נפטר.‬
‫ידעתי שהפחד יטביע אותנו‬ ‫הרבה לפני שהים יעשה זאת, אז…‬
‫הסתרתי מהם את האמת.‬
‫וכשהדרקון הגיע, חשבנו שניצלנו.‬
‫אבל הוא היה טיפש ופחדן.‬
‫אל תגיד את זה.‬ ‫הוא הרים בשבילכם את האי שוב ושוב.‬
‫השתמשתי בו כדי לשמור על חיינו, כן.‬
‫בשביל מה אתה השתמשת בו?‬
‫לא השתמשתי בו. אני חבר שלו.‬
‫אני מבין.‬
‫הוא חשב שאתה חבר שלו.‬
‫אני…‬
‫טיפש.‬
‫ופחדן.‬
‫בוריס!‬
‫בוריס?‬
‫אני מצטער, בוריס.‬
‫לא, צדקת. אני לא מסוגל, אלמר.‬
‫אני לא יכול להציל אף אחד.‬
‫אני לא יכול לעשות כלום.‬
‫אני פוחד מדי.‬
‫גם אני פוחד לפעמים.‬
‫אני פוחד כל הזמן.‬
‫ואני מנסה לפתור הכול, אבל אני לא יכול.‬
‫אתה?‬
‫לך להשיג את האש שלך,‬
‫ואני אחכה לך כאן כשתחזור.‬
‫תודה.‬
‫בוריס.‬
‫קדימה, בוריס, בבקשה.‬
‫בוריס?‬
‫בוריס!‬
‫בוריס, עשית את זה!‬
‫בוריס! כן!‬
‫כן!‬
‫בוריס! עשית את זה, בוריס!‬ ‫-היית צריך לראות את זה, אלמר.‬
‫המקום כולו היה‬ ‫כמו מה שאני מרגיש עמוק בבטן.‬
‫אתה יודע, ציורי דרקון-העל האלה‬ ‫לא מאוד מציאותיים, נכון?‬
‫אני חושב שיש דמיון.‬ ‫-כן? אני דרקון-על.‬
‫בוריס? אלמר?‬
‫רק רצינו להודות לכם.‬
‫תודה, בוריס.‬
‫אני מאמין שזה שלך.‬
‫תראו! זה סייווה.‬
‫חשבתי שאני עושה את הדבר הנכון.‬
‫חשבתי שהפתרון בידיי.‬
‫זה לא היה המצב.‬
‫אני מצטער.‬
‫אתם יודעים למה אי הפרא זקוק עכשיו?‬
‫הוא זקוק לך.‬
‫לכולכם, שתספרו את הסיפור שלי.‬
‫ציירו אותו כאן בלי השרירים.‬
‫כדי שכשהאי ישקע שוב בעוד מאה שנים‬
‫והדרקון הבא יגיע,‬
‫לא תקשרו אותו‬ ‫או תרדפו אחריו או תפחידו אותו.‬
‫תהיו חברים שלו.‬
‫אני מבטיח לך, בוריס.‬
‫נעשה זאת.‬
‫תמיר.‬
‫ביי! להתראות!‬ ‫-ביי, בוריס!‬
‫שלום, בוריס!‬ ‫-להתראות!‬
‫שלום, מלון שעיר!‬
‫שלום, אי הפרא!‬
‫קוואן! תראה אותי, קוואן.‬
‫את לא יכולה להיות בשקט לרגע?‬ ‫-קוואן, בחייך. אלמר!‬
‫היי, סודה!‬ ‫-עשית את זה!‬
‫עשה מה? מה הוא עשה?‬ ‫-הוא עזר לי להציל את האי, קוואן.‬
‫אולי תרצה לתפוס טרמפ בחזרה!‬
‫אני גאה בך!‬
‫נחיתה רכה.‬
‫כן. עבודה טובה.‬
‫אז זו אין-גזר.‬
‫אין ירק.‬
‫טוב. מה אתה רוצה שאעשה?‬
‫כלום.‬
‫מה?‬
‫אתה רוצה לחזור הביתה,‬
‫לשרוק למשפחה שלך‬ ‫דרך העננים שמעל תכולנד, נכון?‬
‫בטח, יותר מכל דבר.‬
‫מה עם החנות?‬
‫והבעיות שרצית לפתור? מה תעשה?‬
‫אני אחשוב על משהו.‬
‫אתה פוחד?‬
‫כן.‬
‫גם אני.‬
‫טוב, כנראה שזהו…‬ ‫-אני…‬
‫שלום.‬ ‫-…זה.‬
‫שמחתי להכיר אותך.‬
‫נתראה, בוריס.‬
‫אם תזדקק לי אי פעם…‬
‫אלמר!‬
‫אימא שלך מחפשת אותך.‬ ‫ארוחת הערב שלך כמעט התקררה.‬
‫ארוחת הערב?‬ ‫-אלמר!‬
‫אימא.‬
‫אני מצטער, אימא.‬ ‫-גם אני מצטערת.‬
‫פחדתי.‬
‫גם אני פחדתי.‬
‫אני חושבת שזה מתוקן, דלה.‬
‫מושלם. כן.‬
‫שלום.‬
‫בואי. אימא, אני יכול לשאול את הכובע שלך?‬ ‫-זה הכובע הטוב שלי!‬
‫תודה, אימא!‬
‫אוי, לא.‬ ‫-לא, אלמר!‬
‫חשבתי שברגע שאהפוך לדרקון-על,‬
‫אעשה כאילו אני עומדת לעוף, אבל אז… היי!‬
‫למה התעכבת כל כך?‬
‫מצאתי עוד אביזרים.‬ ‫-טוב!‬
‫הצלחתי, קאלי.‬ ‫-זו הייתה התוכנית.‬
‫זה נראה מעולה, חבר'ה.‬ ‫-בטוח שאתה יודע לעשות ג'גלינג?‬
‫מנדרינות?‬
‫אבא שלי תמיד אמר‬ ‫שדרקונים הם החברים הכי טובים שיש.‬
‫הם יעזרו לך לעבור את התקופות הכי מפחידות,‬
‫גם אם הם פוחדים קצת בעצמם.‬
‫אבל לאלה שמאמינים שדרקונים הם סתם שטויות…‬
‫טוב, תמיד טוב להטות אוזן‬
‫לכל מקרה שלא יהיה.‬
‫"עצי זהב ומנדרינות‬
‫"באי פראי‬
‫"אי הפרא‬
‫"כפות עגולות וטפרים מחודדים‬
‫"באי פראי‬
‫"אי הפרא‬
‫"שאו את כנפיכם אל השמים‬
‫"הניחו ללהבותיכם לחרוך את הליל‬
‫"גם אם תכביד עליכם הדרך‬
‫"אוכל להקל את משאכם‬
‫"שאו את כנפיכם אל השמים‬
‫"הניחו לפחדיכם לנשום בליל‬
‫"גם אם לשאלותיכם לא נמצא מענה‬
‫"אשגיח עליכם הלילה‬
‫"חיוכים שלווים מסתירים חלומות שבורים‬
‫"באי פראי‬
‫"אי הפרא‬
‫"שאגות להקה‬ ‫דרקון בנסיקה‬
‫"באי פראי‬
‫"אי הפרא‬
‫"איש לא ייפול‬
‫"אציל את כולם‬
‫"באי הפרא שלנו‬
‫"שאו את כנפיכם אל השמים‬
‫הניחו ללהבותיכם לחרוך את הליל‬
‫"גם אם תכביד עליכם הדרך‬
‫"אוכל להקל את משאכם‬
‫"שאו את כנפיכם אל השמים‬
‫"הניחו לנשימתכם להפוך לקלה כנוצה‬
‫"גם אם לשאלותיכם לא נמצא מענה‬
‫"אאיר את דרככם‬
‫"שאו את כנפיכם אל השמים‬
‫"הניחו לנשימתכם להפוך לקלה כנוצה‬
‫"גם אם לשאלותיכם לא נמצא מענה‬
‫"אאיר את דרככם"‬
‫תרגום כתוביות: טל אקשטיין‬