Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Quan el mestre Geppetto va fer en Pinotxo,
ja havia perdut un fill.
Va ocórrer anys abans que jo arribés,
però vaig sentir la història i es va convertir en la meva.
Geppetto va perdre en Carlo durant la Gran Guerra.
Només portaven junts 10 anys.
Però va ser com si en Carlo es portés amb ell la vida de l'ancià.
- Papa! - Sí?
- Endevina què he vist? - Què?
- Endevina! - No tinc ni idea.
He vist uns avions!
Sí? Molt bé.
- Què estàs fent ara, papa? - Endevina.
- Un soldat? Un bruixot? Una bruixa? - No.
No, hauràs d'esperar per veure-ho, Carlo.
Tot allò que és bo requereix paciència.
No volien res.
En el nom del pare, del fill i del Sant Esperit.
Només necessitaven la companyia de l'altre.
"I la vella bruixa li va advertir al petit eriçó:
'No diguis mentides
o el teu nas creixerà i creixerà
fins aquí!"
Li creixeria el nas?
Fill meu, les mentides es descobreixen immediatament
perquè són com nassos molt llargs:
visibles per a tots menys pel que ha dit la mentida.
I com més mentides diguis, més en creixerà!
Em pots cantar la cançó de la mare perquè pugui dormir, papa?
D'acord.
Fill meu, fill meu
ets el meu sol brillant,
la meva lluna…
- Més alt, papa! - …la meva estrella,
el meu cel obert.
I si tu avui em miressis, el meu cor es curaria tan de pressa.
Prova.
I si m'agafessis de seguida, a la fi…
Gràcies, senyores.
…jo estaria complet.
A la fi…
Per a tu.
- Per a mi? - Ets la meva cosa favorita
millor que l'ocàs, millor que la primavera.
Tu em portes alegria,
em fas cantar als matins
i també a les nits.
Ho ets tot per a mi
i t'estimo.
Tira, Carlo! Tira!
- Fill meu… - Un treball esplèndid, Geppetto.
Gràcies.
Ets el meu sol daurat…
Compte, Carlo!
Quan es perd una vida, una altra ha de créixer.
Què et sembla aquesta?
No, Carlo.
Ha de ser perfecta, completa!
Veus?
A aquesta li falten algunes escates.
Fill meu,
fill meu,
ets
el meu sol brillant.
Bona nit, papa.
Bona nit, fill meu.
M'estimo les noves sabates, papa!
Me n'alegro molt, Carlo.
- Anem primer a l'església, no? - Sí.
Hola, gosset!
- Bon dia! - Bon dia!
Mestre Geppetto, acabarà avui el crucifix?
Farem tot el possible.
- Senyores. - Quin perfeccionista.
Un ciutadà italià model.
I un pare excel·lent.
Carlo, unes sabates molt maques. Agafa!
Gràcies, senyor!
- Bon dia. - Hola!
Bon dia, doctor!
Carlo.
Geppetto.
- Sí. - Està molt bonic, papa.
Ja és quasi hora de tornar a casa?
Quasi! Puja-me'n una mica més de vermell, Carlo.
M'oblidava de mostrar-te què he trobat.
Què és, fill meu?
Ja veuràs.
Tatxan!
La pinya de pi perfecta.
Té totes les escates!
He pensat que podia plantar-la i veure com creix l'arbre
per després poder tallar jo joguines com fas tu.
Crec que és la millor idea que un nen ha tingut mai, Carlo.
Oi?
I aquest soroll, papa? És un avió?
Replega les ferramentes
De pressa.
Tornarem a casa per gaudir de la llar i d'una sopa calenta.
- Podem prendre xocolata també? - Clar.
És un dia perfecte per una xocolata calenta, no?
Sí, clar.
Papa! Què passa?
Res, estic segur que no és res però…
Espera. La meva pinya!
Després es va dir que el poblet d'en Geppetto no era un objectiu,
que els avions tornaven a la base
i van llançar les bombes per amollar llast.
Carlo!
No.
Carlo.
EL MEU ÀNGEL EN PAU DESCANSI
Geppetto mai es va separar d'ell, i això va ser tot.
Treballava molt poc, menjava fins i tot menys
i el crucifix de l'església encara no s'havia acabat.
Van passar els anys,
el món continuava endavant…
però Geppetto no.
I aquí és on arribo jo.
Era escriptor
i feia anys que buscava les condicions ideals
per posar en paper la fascinant història de la meva vida.
Fins que, finalment,
el vaig trobar.
El meu santuari.
La meva casa.
Aquí podia escriure les meves memòries i quina història seria aquesta!
He viscut a la llar d'un advocat a Sardenya,
navegat per l'Adriàtic en una barca,
viscut un hivern peruà amb un prestigiós escultor.
Estridulacions de la meva joventut,
de Sebastià J. Grill.
He somiat amb tu, Carlo.
He somiat que eres aquí amb mi, al meu costat.
Fill meu.
Pobret.
Tant de bo pogués tenir-te aquí.
Ho sento moltíssim.
Vaig observar com plorava l'ancià i em va commoure.
De fet, no era l'únic que l'observava.
Als meus abundants viatges pel món,
vaig aprendre que hi ha esperits vells vivint a les muntanyes, als boscs,
que no participen gaire en aquest món humà,
però que, de tant en tant, ho fan.
Vull que tornis, Carlo.
Just aquí!
Amb mi!
Per què no sents les meves pregàries?
Per què?
On érem?
Sí, el Perú…
Però què antenes passa?
Ja faré jo que torni.
Faré un altre cop en Carlo.
Però… Ei!
Ho faré amb aquest pi maleït!
Però què dimonis?
No!
És una casa del terror!
Demà et terminaré.
Sí, demà.
Fora!
Sortiu d'allà! Fora!
Fot el camp.
No, aquesta és casa meva!
No us fiqueu dins. Fora.
Sortiu d'aquí. Marxeu!
Sí, molt bé.
Petit nen de fusta,
lleva't amb el sol i camina per la terra.
Disculpi, puc ajudar-la? Això que té davant és casa meva.
Podria preguntar-li qui és vostè en aquest món?
En aquest món?
Una guardiana.
Em preocupo per les coses petites,
les oblidades,
les perdudes.
Bé, jo soc en Sebastià J. Grill, propietari,
i tinc tot dret què em consulti sobre qualsevol estratagema
pel que fa a la meva propietat.
Bé, com que ja vius al món del nen de fusta,
potser pots ajudar-me.
Ajudar-la en què?
A vigilar-lo.
A guiar-lo perquè sigui bo.
No soc institutriu, senyora, soc novel·lista, un contacontes,
que ara està escrivint les seves memòries.
Bé, en aquest món, reps el que dones.
Encarrega't d'aquesta responsabilitat i et concediré un desig.
I pot ser el que vulgui?
Qualsevol cosa?
La publicació del meu llibre?
Fama? Fortuna?
Qualsevol cosa.
Potser puc ajudar. Ho intentaré, així que ho faré tan bé com pugui.
És força intel·ligent, no?
Petit nen de fusta fet de pi,
et diràs Pinotxo.
Llevat amb el sol
i vaga per la terra…
i porta-li alegria i companyia a aquest pobre home afligit.
Siguis el seu fill.
Plena els seus dies amb llum perquè mai més estigui sol.
Qui és allà?
És un avís!
Tinc una arma!
Bon dia, papa!
Què és això? Quin tipus de bruixeria és això?
Volies que jo visqués. Vas demanar que jo visqués.
Qui ets tu?
Em dic Pinotxo!
Soc el teu fill!
Tu no ets el meu fill! No t'apropis més!
El nen diu la veritat, mestre Geppetto!
Està ple de paneroles!
Vaja!
Què és això?
Tot allò que poden veure els meus ulls…
No, allunya't de mi!
Tot és nou per a mi…
Allunya't! No t'apropis a mi!
- Com es diu? Com es diu això? - És un rellotge, no el toquis.
- Què fas? Què fas amb això? - Canta a les sis en punt.
No!
- Com es diu? Com es diu això? - És un martell.
- Què fas? Què fas amb això? - Fas tocs, fas colps, fas miques.
M'encanta! M'encanta!
Tot és nou per a mi,
per a mi.
El món és ple de paraules curioses,
aquestes parauletes sonen com campanes.
Brillen, llueixen,
ballen a la meva ment com una tornada les meves noves paraules.
- Com es diu? Com es diu això? - És un orinal.
Què fas? Què fas amb això?
Bé, jo…
M'encanta! M'encanta!
Tot és nou, tot és nou per a mi.
No.
M'encanta! M'encanta!
- Has d'aturar-te! - Tot és nou per a mi!
Ha sigut molt divertit, papa!
Tu no ets el meu fill!
Però a tu què et passa?
Papa?
Ho sento.
Jo…
Queda't aquí. No surtis.
És hora d'anar a l'església.
- L'església? Jo vull anar-hi. - Queda't aquí.
- Església! - M'entens?
Església!
No, t'ha dit que et quedis.
- Marxo a l'església. - No! Si us plau, atura't!
Has d'obeir el papa.
- "Obeir"? - Fer el que et diuen.
Però jo no vull obeir.
Bé,
ho has d'intentar, així que ho has de fer tan bé com puguis.
Al meu pare…
Marxo a l'església!
Hola!
CREURE OBEIR LLUITAR
D'acord, adeu!
Vaja.
Mira, pare! Mira allà!
Què és això?
Papa!
Parla!
Papa! Vine aquí!
Pinotxo.
Soc jo!
He vingut a l'església.
És un dimoni!
Bruixeria!
Malotxo!
Pinotxo.
No! Si us plau, no!
És un titella!
Per entretenir!
Si ho és, on són les cordes?
Tens raó. Qui et controla, nen de fusta?
Clar que el controlo jo…
Qui et controla a tu?
Ningú li parla així al podestà.
És un titella. Només és un titella!
No ho soc. Estic fet de carn i ossos.
Soc un nen de veritat!
- Dimoni! - Monstre!
És una abominació!
- Això és obra del diable! - Prou!
Som a la casa del Senyor, borratxo.
Talles aquesta cosa mentre el nostre beneït Crist
porta penjat aquests anys inacabat?
Treu-te aquesta cosa perversa d'aquí! Treu-te-la ja!
Sí, pare.
- Quina vergonya! - Cremeu-lo!
- Perdó. - Talleu-lo!
- Ho sento. Tot sortirà bé. - Fora!
- Et maleeixo, Geppetto! - El Senyor et castigarà!
Fora!
- Si us plau, para una mica. - Hola!
En Carlo mai es va comportar així.
Papa, per què m'ha crescut avui el nas?
Has mentit, Pinotxo,
i les mentides es veuen tan fàcil com un nas i…
I com més mentides dius, més en creix.
És això?
Sí, és això.
- Aquí en teniu. - Xocolata.
Gràcies, Geppetto. Apreciem la teva hospitalitat.
Candela, ves a seure a la llar.
Som aquí per parlar sobre l'incident d'avui a l'església.
La comunitat s'ha alarmat amb la teva creació.
Com podestà,
he d'assegurar-me que aquest titella no planteja un risc a la comunitat.
No, res d'això.
Vaja! Això és
xocolata calenta?
Ets un titella! No has menjat en la teva vida!
Per això serà que en tinc tantíssima fam!
Tinc molta fam, papa. Em moro de fam!
No!
Ves a seure a la llar i deixa que parli amb els invitats.
Però no vull! Vull xocolata calenta!
- Si us plau, papa! - Espera, mira.
Aquí en tens.
Renoi! Gràcies!
Sí, Pinotxo, ves a escalfar-te els peus a la llar.
Obeeix el teu papa.
Sí, i tant que obeiré si tinc xocolata.
Renoi!
És un nen molt encantador.
El podestà vigila el benestar moral del poble, entens?
La seva autoritat no pot ser qüestionada…
És cert! I de mi no riuran!
Faré com vulgui, té la meva paraula.
I què farà amb ell?
El deixarà córrer lliure pel poble?
No, el mantindré tancat!
Aquí, a casa.
No em quedaré tancat.
Trencaré la finestra i marxaré.
A aquest nen anormal li falta disciplina.
Però sembla que és fort, robust i fet amb un bon pi italià.
Sí, un molt bon pi.
Com veu no és perfecte, però té bones intencions.
Ei, prova d'apropar-te a la llar per escalfar-te més.
Fill meu, vine aquí.
Miri el meu nen, Candela.
Sí.
Un jove feixista model.
Orgullós, valent,
viril, com el seu pare.
I les dents, les té perfectes. No té signes d'icterícia.
Papa? Papa!
Sento els meus peus calents, com la xocolata.
Mira!
Què?
Foc! Es crema casa meva!
Sí! Mireu-me!
Mireu! M'estic cremant!
Sí!
Mira què has fet, papa. Has arruïnat la llum maca dels meus peus.
I això passa amb una ment sense disciplina.
Ha d'enviar aquest nen a l'escola.
A l'escola? A Pinotxo?
Sí. Demà.
Escola.
Mare, quin dia.
És hora de dormir.
Mira, papa, m'agraden les meves cames antigues i que es cremin.
Pinotxo, si te'n vas a dormir,
demà al matí et faré unes cames noves.
Com les antigues?
Millors que les antigues.
Millors? Puc tindre cames de grill, papa? Pots fer-me quatre?
No, només dues.
Amb dues serà suficient.
Bona nit, papa.
Bona nit, el meu…
Bona nit, Pinotxo.
Sebastià?
Sí, Pinotxo?
Qui és en Carlo?
En Carlo era un nen.
Geppetto el va perdre fa molts anys.
On el va posar?
Com pots perdre una persona sencera?
Volia dir que va morir, Pinotxo.
Ja no és viu.
Això és dolent?
Sí, és una gran càrrega que un pare perdi un fill tan jove.
Què és una càrrega?
És una cosa dolorosa que has de suportar.
Tot i que faci molt de mal.
Aquella nit vaig escriure molt.
Tenia molt a dir.
No sobre la meva vida, per variar,
sinó sobre pares i fills imperfectes,
i sobre pèrdua i sobre amor.
I durant almenys aquella nit, tots érem feliçment inconscients.
Tenies raó, papa!
Aquestes cames són molt millors que les antigues!
Mira! Puc caminar enrere
i saltar cap endavant.
Abans no podia fer-ho!
Papa! Pots veure això?
És igual que jo.
Què és això?
Pinotxo! Som-hi, de pressa.
Renoi! M'encanten les noves cames, papa.
Podem anar a la fira?
Potser, Pinotxo, potser.
Ara mateix hem de treballar.
Treballar? M'encanta treballar!
Papa, què és "treballar"?
Pinotxo, si us plau, no em preguntis més.
Maleït mico!
NO MOLESTAR!
Ja vinc!
Què passa? Què fas tu aquí?
T'he enviat a posar cartells i atraure públic.
Aquesta fira serà un fracàs!
I tu no pots veure com de desesperada és la situació?
Una què?
Un titella vivent? Estàs totalment segur?
Ens podria pujar un altre cop al cim.
Això ens podria fer reis un altre cop!
Vam ser reis un cop.
Podem ser reis dos cops?
Ens banyàvem en llet, actuàvem per diamants i seda.
Un cop, però volem que siguin dos!
El meu espectacle era un imant pel públic.
Ningú es podia resistir a la corona de Volpe.
Ara els petits,
ara els casats
prefereixen en Garbo, el Gardel, en Valentino,
la veu de Caruso,
el jazz a la ràdio.
Vau ser reis un cop.
Déu meu, que bé va estar!
Vau ser els cavallers de la nit, plens de glòria i poder, un cop.
Ara volem que siguin dos!
- Creieu en vosaltres! - Vam ser reis un cop.
Creieu en mi!
Ara deixa'l caure.
Més. Molt bé.
Una mica més.
Para.
Ja està.
Molt bé, nen. Molt bé.
Papa, hi ha una cosa que no entenc.
Què és, Pinotxo?
A tot el món li agrada ell.
- Qui? - Ell.
Tothom li cantava.
Ell també està fet de fusta.
Per què ell els agrada i jo no?
Vine aquí, Pinotxo.
A la gent hi ha voltes que li fa por allò que no coneix,
però ja en tindran temps què et coneixen i els agrades, i per això…
Estàs llest per l'escola?
Llavors, vull donar-te una cosa.
Tatxan!
M'encanta, papa!
M'encanta!
Què és?
És un llibre escolar.
Un llibre escolar molt especial.
Un que va ser d'un nen molt especial.
Del Carlo? El nen que vas perdre?
Era molt bon nen, papa?
Sí, ho era.
I te l'estimaves moltíssim?
Sí, l'estimava.
L'estimo.
Llavors, seré com en Carlo!
Obeiré, aniré a l'escola i ho faré el millor possible
en qualsevol cosa que facin allà.
Estaràs orgullós de mi!
A l'escola, a l'escola,
marxo a l'escola, a l'escola hi vaig jo.
Existeix!
Aquest somni, aquesta meravella existeix!
Babuí preciós i intel·ligent.
Ha de ser meu!
A l'escola, a l'escola, marxo a l'escola, marxo a l'escola.
L'escola! Renoi!
- Què s'aprèn a l'escola, Sr. Grill? - A llegir i escriure.
Aprens les taules de multiplicar!
Què són les taules de "mulpliticar"?
Imagina't que tens quatre carros, cadascú amb 27 pomes.
Em fa igual què diguin les taules. No en tinc pomes i em nego a mentir!
Només són matemàtiques!
Multipliques quatre i set… I quatre i set? I en tens…
I en tinc un mal de cap.
Crec que ja no m'agrada l'escola, Sebastià.
L'hem trobat!
Mira, Spazzatura! És el nostre miracle!
- La nostra sensació! - Compte!
La nostra estrella!
- Qui? Jo? - Sí, estrelleta meva.
Soc el comte Volpe i ets l'elegit
per participar en la divertida, elegant i despreocupada vida de firaire
com l'estrella del meu espectacle de titelles!
No l'escoltis, Pinotxo!
L'has promès al teu papa que aniries a l'escola!
Sí, l'he promès al meu papa que aniria a l'escola.
Veus? M'ha donat el llibre d'en Carlo.
El llibre d'en Carlo? Sí!
Un treball clàssic i canònic.
Puc veure que ets un intel·lectual genuí,
però aprendre dels llibres no es pot comparar a viure el món
amb els teus propis ulls des de dalt d'un gloriós escenari.
Vaja.
Has de veure per tu mateix com les nacions del món
s'inclinen als teus peus.
Els meus peus nous!
No! No, espera!
Has d'anar a l'escola!
Podem fer-ho demà?
Desgraciadament, no,
atès que avui és l'únic dia
que la nostra fira cacofònica romandrà en aquest poblet,
però si has d'anar a l'escola, has d'anar a l'escola.
Som-hi, Spazzatura.
Hem de trobar algú
que es mengi els gelats, les crispetes i la xocolata calenta.
- Xocolata calenta? - Ai, mare.
Sí, clar!
Tota la xocolata que puguis menjar i els jocs que puguis jugar.
Renoi!
Potser no passa res si arribo una mica tard a l'escola?
Sí, no passa res de res, ni s'assabentaran.
No l'escoltis, Pinotxo!
Hem de fer una coseta més.
Signa aquí, aquí i aquí. Tens un boli?
No, Pinotxo! No ho facis!
Així?
Perfecte! Des d'ara emetràs la llum brillant de les estrelles!
Segueix-me!
Quin mal.
La vida és un mal espantós.
Mestre Geppetto, li importaria baixar?
A la fi!
El nostre salvador està restaurat.
Ho sento molt.
El seu nen no ha aparegut avui per l'escola.
Però si ha marxat aquest matí, l'enviat allà.
Òbviament, el titella és força dissident.
Diria que és un pensador independent.
- Sí. - Serà millor que el busqui.
Confio que demà veurem el nen de fusta a l'escola.
Demà? Sí, clar.
Renoi, la fira és meravellosa.
Vols més crispetes?
No tinc espai per menjar-ne cap més, Sr. Diavolo.
Suposo que he de marxar ja a l'escola.
Queda't una estona, Pinotxo.
Perdó per tindre't esperant-me, titella meu.
No m'agrada que em diguin titella.
Nen, els titelles són el millor del món, extraordinaris!
Aixeca el braç.
Gent de totes les edats respecta els titelles.
Pensava que era millor ser un nen normal.
No, la gent s'estima els titelles,
com a Il Diavolo, Columbina i Punchinello.
Però, clar, només hi ha un que reina sobre tots ells…
Renoi, vull conèixer aquest noi.
Pinotxo!
Espera, que hi soc jo!
I tant. Ets una meravella, un miracle.
- T'estimaran. - Qui?
Els idiotes, els meravellosos nens de tot el món!
Ara la cama. Tothom t'estimarà i cridarà el teu nom!
Pinotxo!
Pinotxo, el titella vivent!
I un, dos…
El xiclet, amb el meu xiclet,
faig una bombolla.
Jo crido,
jo ploro
per gelats i pastissos.
Pinotxo!
No.
El llibre d'en Carlo.
Què?
Per allà.
Aquesta cançó.
Com es pot saber aquesta cançó?
Soc lliure com el vent.
No, estic volant!
Un malson darrere de l'altre.
Bombolles, balls i mastegades.
El teu fill, el teu fill està feliç per…
gaudir!
Sí! Pinotxo!
Gràcies.
Totes les llepolies podeu comprar-les a la fira.
Gràcies!
Pinotxo? Què és tot això?
Què estàs fent?
Papa!
Soc una estrella, papa! Una estrella!
- M'estimen! M'accepten! - Però què?
Prou de bestieses. Hauries d'haver-hi anat a l'escola.
I com és possible que sàpigues aquesta cançó?
Simi ximplet!
La meva estrella!
On és la meva estrella?
Gràcies. Sou molt amables.
Has trencat el llibre d'en Carlo i no has anat a l'escola! Per què?
Em vas prometre que et comportaries com…
En Carlo.
Sí.
Jo volia, papa, però…
Sí, Pinotxo, què?
Han sortit 10 bandits d'uns arbustos i…
D'uns arbustos i m'han tret el llibre.
Clar.
I què ha passat després?
Tenien una destral i volien xocolata,
xocolata calenta!
Pinotxo, no m'hauries de mentir.
- Soc el teu papa! - Però estic dient la veritat!
- I per què t'està creixent el nas? - No m'està creixent!
Mentides i més mentides!
No estic mentint!
Però pots mirar-te?
Fora! No és un espectacle!
Però sí que ho ets!
Deixa anar el meu estimat, borratxo…
cleptòman!
No el toquis!
Jo el vaig fer!
I jo el vaig descobrir!
No és el teu titella, és meu!
- Potser hem de… - No és teu!
És un actor, el meu actor.
- Dona-me'l! - Mai!
Ai, mare.
Que divertit, papa!
No!
No.
Pinotxo.
Ha eixit del no-res!
Això passa quan es deixa córrer lliure un nen!
Pinotxo era mort.
Això semblava per qualsevol observador despert,
però no sospitava que la mort no era el final.
Te n'has anat,
ta vida ha marxat.
Ara tots us ploraran mort.
- Ho heu sentit? - Qui sou?
- Pensava que era mort. - És mort, he vist la paperassa.
- No més carn… - Hola?
…i no més os,
no més problemes per lamentar.
Bé, on érem?
Qui reparteix?
Jo, no?
Bé, nois, aposteu.
- Quin és el límit? - És 20, babau.
Vas fort tu, no?
Segurament un sis molt viu.
Que graciós.
Esteu jugant un joc?
Color!
Vull jugar! Si us plau, puc jugar?
Quina part de mort no entens, borinot?
Això és molt avorrit. Odio ser mort.
Ja l'has fet bona.
Què és això?
El processament.
Ves a veure la cap, nano.
Per allà.
Ja la veuràs.
Dona'm un maleït as, si us plau!
Hola?
Qui ets?
Sento que ja t'he tingut aquí abans.
Soc en Pinotxo, un nen,
i crec que soc mort.
Sí, ja ho entenc.
El nen de fusta amb l'ànima manllevada.
La bestiesa de la meva germana.
Quina fava sentimental.
Et va donar la vida, Pinotxo, quan no hauries de tenir-ne cap,
no més que la d'una cadira o una taula.
Com a resultat, no pots morir de debò.
Renoi!
I això és bo, no?
Significa que no ets ni mai seràs un nen de veritat
com en Carlo.
L'única cosa que li dona valor i sentit a la vida humana
és la seva brevetat.
No et confonguis, moriràs,
moltíssims cops,
aquest ja és un cop,
però no són morts de debò,
sinó períodes d'espera.
Has de saber que hi ha normes,
tot i el menyspreu de la meva germana per elles.
Tots dos hem d'esperar fins que s'esgoti la sorra.
Romandràs aquí amb mi una mica més cada cop que creuis
fins a la fi del temps.
I després, quan s'esgoti la sorra?
Simplement t'enviaré de tornada, cada cop.
Ja ho entenc.
En aquest cas, vull fer-te una pregunta.
Fins a la pròxima vegada.
No.
Pinotxo.
Res, no podem fer molt més.
Em temo que el cos està rígid.
Però sempre ha sigut rígid, que està fet de fusta.
Fins i tot mort pot treballar per a mi.
Què s'ha cregut, senyor? Mostri una mica de respecte.
Mostri'm vostè respecte i a les meves previsions econòmiques!
Cavaller, no és moment per a les seves insignificants queixes.
Com penses desfer-te del cadàver…?
Un cadàver? On?
Pinotxo! Ets viu!
És immortal!
Llarga vida a l'art!
És un miracle.
A poc a poc, fill meu.
Recolza't en mi. Ja marxem a casa.
Esperi un moment.
Tinc un contracte vinculant
signat per l'artista i el seu representant.
O actua per a mi o em deu 10 milions de lires!
Això és ridícul.
Només és un sol feliç.
Així i tot, és la seva signatura, no?
Ho he dibuixat jo.
Exigeixo la compensació completa davant la llei
amb transports, transmutacions, totes les futures despeses…
El nostre país és el primer.
El nen no pot morir.
És el soldat ideal.
Ha de ser reclòs pels campaments juvenils per llei.
Aprendràs a lluitar,
a disparar una arma i ser un nen italià de veritat.
Hem de marxar.
Hem de marxar de debò.
Segur que després en parlarem.
Amb mi no, senyor, amb els meus advocats!
Quin dia.
Més divertit!
Què farem ara?
Tranquil, papa.
Marxaré a la guerra. Sembla divertit.
Puc aprendre a lluitar, a disparar una arma, a marxar així…
No, Pinotxo.
La guerra no és divertida!
La guerra no és bona. La guerra…
La guerra em va arrabassar en Carlo.
- Llavors, no aniré. - Però ara has d'anar, és la llei.
Fins i tot si és dolent?
Sí, tots hem d'obeir la llei ens agradi o no.
Per què?
No tinc prou temps o paciència per explicar-t'ho.
Li dec una fortuna a aquest home,
se t'emportaran molt lluny i aniràs a un campament juvenil militar.
Mira en quin embolic m'has ficat.
Et vaig fer perquè fossis com en Carlo.
Per què no pots ser més com en Carlo?
Perquè no soc en Carlo.
No vull ser com en Carlo.
- Carlo és… - Prou!
Ets una gran càrrega.
- No l'ha crescut el nas. - Què dius?
Quan m'ha dit que era una càrrega, no l'ha crescut el nas.
Se sent així de debò.
No vull ser una càrrega.
No vull fer-li mal al papa i que vulgui cridar-me d'aquesta forma.
Pinotxo.
De vegades, els pares se senten desesperats com tothom
i diuen coses,
coses que només pensen en aquest moment.
Però amb temps, s'adonen que…
mai ho han pensat de debò.
M'entens?
Ei, on vas?
Tinc un pla.
Pinotxo, què fas?
Ja veuràs!
Marxo a la fira.
Així, puc ajudar al papa i no marxaré a la guerra.
Li deixaré una nota explicant-s'ho tot.
No, Pinotxo, no facis això.
Vaja, és un…
No!
No, no ho facis!
Digues-li que l'enviaré diners.
I digues-li que l'estimo
i que ja no seré una càrrega.
No!
Què passa? Què vols a mitja…?
La meva estimada estrella!
Com puc ser d'ajuda?
Si treballo per a tu, t'oblidaràs dels diners del meu papa?
Per descomptat, amic meu.
I l'enviaràs la meva part dels beneficis?
Els comptes seran transparents.
Cinquanta i cinquanta, just a la meitat.
Desperteu tots!
Marxem!
Quin mal.
Pinotxo, fill meu,
només volia dir que…
Pinotxo!
Grillet.
Ha marxat! A la fira!
Pinotxo!
Serà…
Com el trobaré ara?
Vaja, ara el vols trobar?
Després de tot el que vas dir,
de dir-li que era una càrrega. Una càrrega?
Per què estàs tan cec?
Estàs molt cec!
El nen t'estima.
Ha d'aprendre molt, però t'estima per qui ets.
És tan difícil fer el mateix per ell?
Hauries de començar a actuar com un pare, un de veritat!
No com una mula vella massa ocupada lamentant-se per les seves pèrdues…
"Jo, jo, jo i pobre jo!"
I que no pot veure l'amor que l'envolta!
Seré una cuca, senyor,
però puc ensenyar una o dues coses sobre… Ei!
On vas?
A buscar el meu fill!
Si us plau, potser podríem… Espera!
Adeu, papa…
- Esperi! - El meu papa.
Ha arribat el moment d'acomiadar-se.
Quant de temps marxaré? És lluny?
Ningú ho sap, ningú m'ho pot dir.
Si marxo durant molt de temps,
em guardaré un bon tros de betum,
el so dels ocells piulant amb les campanes,
dibuixos de prunes, dues bosses de petxines,
l'olor del pa, una gota de vi,
el teu record, estimat pare.
M'acomiado, papa.
Adeu, papa,
el meu papa.
Ha arribat el moment d'acomiadar-se.
Estic llest per marxar lluny,
ara sé que serà magnífic.
Seré fora molt de temps.
Escolliré molts cims per escalar,
potser veuré un camell plorant,
pirates perillosos d'ull negre.
Plogui o faci sol, tindré al cap
el teu record, estimat pare.
M'acomiado, papa.
GUANYAREM LA GUERRA!
I mentre arrisco la meva vida en aquesta pujada tan llarga,
m'aferro fort als millors dels nostres moments.
La pluja inunda els meus ulls i intento amagar
les llàgrimes d'un nen que no ha de plorar.
Ara més que mai, tindré al cap
el teu record, estimat pare.
M'acomiado, papa.
Lluito per la terra,
lluito a la mar,
lluitaré fins al final. Visca Itàlia!
Aixeco la bandera per la pàtria.
El Duce, el Duce, li cantem i li resem.
Ja veiem l'horitzó,
alceu-vos i seguiu la llum.
Com una àguila que s'envola, gloriosa i lliure,
marxaré, marxaré pel camí cap a la victòria.
Som valents!
Som joves!
Itàlia, alegre!
Itàlia, forta!
EL NOSTRE LÍDER MUSSOLINI
Gràcies!
Viva Benito Mussolini, el nostre líder!
Viva!
Ens queda una última parada.
No t'oblidis d'enviar-li la meva part dels diners al meu papa.
Com podria oblidar-me.
Veus? Cinquanta i cinquanta,
menys despeses, transport i promoció.
Demà arribarem a un poblet a la costa, Catània,
i allà actuarem per Sa Excel·lència, el Duce.
El "Dutxa"
No, estimada estrella meva,
el nostre decidit líder, el Duce, Benito Mussolini!
S'ha assabentat del nostre espectacle i vindrà a veure'ns!
Tenim molta relació.
Aquí som a Roma.
Allà enrere és ell.
Em faràs sentir a mi, i al teu papa, molt orgullosos.
Orgullosos.
Disculpi, senyor.
Catània, va cap allà?
Pot portar-me?
Si us plau?
És just a l'altra banda de l'estret.
Allò no és un mar…
és un cementiri!
Ai, mare.
Un agullat que emergeix de les profunditats gelades
per prendre's un homenatge en sang i acer.
Un monstre de la mida de 20 vaixells
ple de fam i de ràbia.
Si us plau, això són històries de nens.
Capità,
el meu fill és a l'altra banda del golf.
Demà actuarà.
Això és tot el que tinc al món.
Prengui, és seu.
Només el vull veure un altre cop.
Pas i volta, pas i volta, una mica de vida, pas, pas…
Puc descansar una mica?
No, cada cop estàs descuidant més el teu ritme.
Res de descansos.
Cinc minuts, si us plau.
Tres minuts.
Estàs bé, Pinotxo?
Estem preocupats.
Sembles molt cansat i esgotat. Has de descansar una bona estona.
I diria que no et vindrien malament uns pantalons i una altra orella.
Per què no visites el teu papa un temps?
Aquest no és lloc per a tu.
No puc.
He de continuar treballant per enviar-li diners.
- Ja. - El tema és
que el comte Volpe t'està utilitzant.
No l'ha enviat un cèntim al teu pare.
Com?
- Es queda tots els diners per a ell. - No l'importes gens ni mica.
- No ets el seu favorit. - Spazzatura ho és.
Sempre ho ha sigut, és un geni.
No! El comte Volpe no em mentiria.
Soc la seva estrella!
Només esteu gelosos!
Tu creus que el trobarem, Sebastià?
El meu Pinotxo?
Sí, és que…
Al meu pare l'encantava dir:
"Salta al cim del dia,
que així és més fàcil empassar-se les gotes."
Al meu pare l'encantava…
Adeu-siau!
"Frega't les llàgrimes i calma els dolors per no ofegar la teva ànima desitjant…"
Soc jo!
- Mira qui és aquí! - És ell!
- És Pinotxo! Vull parlar amb ell. - Gràcies, molt amables.
Ara no, ho sento.
Ets un mico inútil,
sarnós
i trastocat!
Què l'has dit?
La nit abans de la gran actuació… Podries fer-me perdre-ho tot!
Però tu saps qui ve? Tens idea?
Et vaig trobar al fons d'aquella gàbia sota la pluja.
T'havien deixat morir allà.
Ningú et volia i et vaig salvar.
Et vaig rescatar!
Hauria d'haver-te deixat morir!
Ei! Prou!
No li facis més mal!
Això no t'interessa, Pinotxo. Ets una estrella, ves a practicar.
T'exigeixo que t'aturis.
Tu ho has dit, soc l'estrella de l'espectacle
i no permetré que tractis així al meu company.
I què he sentit sobre que el meu papa no rep els diners?
Potser vaig a casa ara i li pregunto.
Què et sembla?
Pots actuar tu a soles pel Dutxa.
Crec que no has entès bé la nostra relació, petit risc d'incendi.
Jo soc el teu titellaire
i tu ets el titella.
Jo soc l'amo
i tu ets l'esclau!
I faràs el que jo t'ordeni
fins que el teu cos de fusta es podreixi
i et fiqui al meu forn!
Potser no tens cordes,
però jo et controlo.
Tu m'obeeixes a mi.
Entesos?
Spazzatura.
Un fill sap quan el seu pare és viu.
Vindrà a buscar-nos, ja veuràs.
No has de preocupar-te per res.
Fàcil de dir per a tu.
Aquesta nit sopem.
Quina sort tenim!
Sa Excel·lència!
He fet aquesta obra per vostè.
M'agraden els titelles.
Ei, Spazzatura.
Crec que hem de fer aquesta excepcional actuació més especial
per aquest Dutxa tan important.
En tinc idees molt bones.
Crec que això serà molt bo.
Toca fusta, titelleta meu.
Fes que el Duce gaudeixi i t'inundaré de glòria.
Sí, li donarem un espectacle que mai oblidarà.
Lluito per la terra,
lluito a la mar,
lluito pel caganer que tinc davant meu.
- Aixeco la caca per la pàtria… - Caca?
Sí, caca, Sa Excel·lència.
El Duce, el Duce, fes una bufa i resa.
Menja't els mocs, les pilotilles, i menja't les meves.
Caca!
Com una bossa de caca, gloriosa i lliure,
Et bufes, et bufes al bany de cavallers.
Ets una caca!
Som joves!
Menja merda, caganer! Menja merda, som forts!
No m'agrada aquest titella.
Dispareu-li!
I cremeu-ho tot.
Hola! Soc jo!
És ell un altre cop.
No puc morir!
Ho sabem.
No puc morir.
No puc morir!
Per la porta.
Pots creure-t'ho?
He fugit de la guerra, de bales, del foc i m'han atropellat!
He pogut morir molts cops!
Soc el nen amb més sort del món.
Tal com jo ho veig, et van imposar una càrrega terrible.
Una càrrega?
Jo no soc això.
És una cosa horrible a dir-li a un nen.
La vida pot portar molt sofriment
i una vida eterna pot portar un sofriment etern.
No és tan dolent.
Sí, rebo un cop cada cert temps,
però quan torni, aniré a casa amb el meu papa.
Però, Pinotxo, i si no veus el teu pare un altre cop?
Clar que sí.
Per què no?
Encara que tu tinguis una vida eterna,
els teus amics i la gent que t'estimes no la té.
Tot moment que tinguis amb ells pot ser l'últim.
Mai sabràs quant temps tens amb algú fins que ja no hi són.
Com? No ho entenc.
Pots explicar-m'ho?
Si us plau? No!
Sabia que tornaries a la vida!
Hola, Candela.
La majoria només podem donar-li una vida a la nostra pàtria, però tu,
tu no en tens límit!
- Jo? - Sí!
Tu!
Segueix les meves ordres, aprèn a obeir i seràs el soldat perfecte.
Però el meu papa…
Tornaràs a casa com un heroi.
Qualsevol pare estaria orgullós del seu fill.
Ja som aquí.
Vaja!
Què és això?
El Projecte militar d'elit per al joven patriòtic.
- Què és "elit"? - Nosaltres.
Aprendrem per ser soldats d'elit.
Aprendre? Com a l'escola?
A llegir, escriure i fer les coses aquestes de "mulpliticar"?
Quina gràcia tens.
Escolteu.
Ens han informat que hi ha avions hostils a la zona,
però demà continuarem amb els exercicis.
Algú aquí en té por de l'enemic?
No, senyor!
Bé.
Sereu nens, però teniu cors d'home.
Demà, entrenareu per la glòria d'Itàlia!
Demà, fareu la vostra pàtria orgullosa.
Pinotxo.
Sí?
Què penses que volia dir amb els avions?
No ho sé.
Encara no entenc del tot què fem aquí.
Ens preparem per ser soldats, per la guerra.
Però el meu papa diu que la guerra és dolenta.
Perquè és un covard.
Covard? El meu papa?
Li té por a la guerra, no?
El meu diu que si tens por de morir pel teu país, ets dèbil.
Ets un covard.
Tens por?
De res.
Bé, ni jo ni el meu papa.
- M'encanta la guerra. - A mi més!
Me l'estimo a totes hores i cada dia de l'any!
I jo també!
Bé, ja veurem això!
Li demostraré que no soc un covard. Faré que li agradi.
Mira, tots els pares s'estimen els seus fills, però…
de vegades, els pares se senten desesperats com tothom
i diuen coses que només pensen en aquest moment.
Però amb temps, s'adonen que mai ho han pensat de debò,
fins i tot si et criden coses lletges com "càrrega" o "covard",
però dins,
t'estimen.
En tens por?
De morir?
Jo? No.
Ja he mort dos cops.
No estava malament.
Hi ha conills, jocs de cartes i molta sorra,
sorra blava.
Ets molt estrany.
No més que tu, col·lega!
M'alegro que siguis aquí.
Jo també.
I, com tots els grans imperis,
el destí d'Itàlia es forjarà amb la força de la seva joventut.
Avui, tindreu el vostre primer tast de la guerra.
Formareu dos equips.
Al centre del camp de batalla hi ha una torre.
El primer equip que posi la seva bandera al cim de la torre, guanya.
I, recordeu,
independentment de qui sigui a l'altre equip,
són els vostres enemics.
Que guanyi el millor home
i porti glòria al seu equip i honor a tots nosaltres.
Teniu rifles carregats amb pintura i granades amb confeti.
Marqueu les vostres baixes, nois.
Per Itàlia!
Ei!
Compte!
Espereu!
Vinga, nois! Som-hi!
- Endavant! - Ataqueu!
Compte!
Més ràpid! Seguiu-me!
Agafa-la.
Sou els dos aquí. Per què?
Hem guanyat els dos, pare!
Vaja, sí?
I puc preguntar-vos com heu arribat a aquesta conclusió?
Ha sigut un empat.
Els dos ens hem enfilat de pressa.
Molt bé.
Candela…
dispara-li al titella.
Però, pare…
això és una arma de veritat.
Tinguis honor, fill!
Dispara-li al titella!
Preneu les vostres posicions als parapets.
Defeneu el centre.
Per Itàlia!
Ens ataquen!
He dit que li disparis al titella!
No! No deixaré que et surtis amb la teva.
Pare, porto tota la vida intentant complaure't.
Però mai ho aconseguiré!
Tenies raó.
Soc prim, dèbil i frèvol com una candela.
Sempre amb por.
Però fins i tot amb tota la por que sento, puc dir-te que no.
Puc fer-ho.
No tinc por de dir que no. I tu?
Maleït covard!
Sí, ets dèbil!
Tu no ets fill meu!
Candela!
Titella!
Ferm.
És hora de l'última lliçó.
Ara
sabràs què és servir de debò a la pàtria!
Pinotxo!
Hola, rebel meu.
A la fi t'he trobat.
Ho he perdut tot.
I ara és el teu torn.
Candela!
Bona dia, estrelleta meva.
No! On és en Candela?
Spazzatura! Si us plau, ajuda'm!
Jo soc tot el que té al món, el pobre.
L'he perdonat.
Però tu, tu m'has deixat sense res!
Dona'm la torxa, Spazzatura!
Spazzatura!
Dona-me-la, mico sarnós!
Deixa'm lliure!
És que el nostre contracte no en té valor?
Jo compleixo la meva part
i tu emetràs llum.
Una llum brillant!
Com la de les estrelles!
Ei, això crema!
Més que la xocolata!
Ajuda!
Si us plau, ajuda!
Ajuda!
Com pots fer-me això?
Tot per un titella?
Ets un lusus naturae repulsiu!
Ja no em trairàs més!
Spazzatura!
Spazzatura.
Tornaré a veure el meu papa?
Mira! Una illa!
Neda!
I si tu avui em miressis,
el meu cor es curaria tan de pressa.
Papa? Papa!
I si m'agafessis de seguida,
a la fi jo estaria complet.
A la fi…
Papa!
Ets viu!
Pinotxo!
El meu Pinotxo.
L'amor fa mal.
Estaràs bé, papa.
Quan et sentis millor, anirem directament a casa, d'acord?
No, Pinotxo, no.
No podem escapar d'aquesta temible bèstia.
Normalment ve cada dècada buscant l'escalfor del sol,
però aviat tornarà a enfonsar-se a les profunditats
del fred i negre oceà on habita i…
I ens arrossegarà amb ell.
Déu meu! Ja està!
Seguiu-me!
- Seguir-te? On? - Fins al far i la llibertat!
Els bufadors! Podem enfilar-nos i sortir per allà!
Però mai hi arribarem, és massa lluny!
Pinotxo pot ajudar!
Pinotxo, mira.
Escolta, hem d'enfilar-nos per…
Què és, Pinotxo?
Papa, t'odio!
Què? Però què…?
I a tu també t'odio, Spazzatura, i a tu també, Sebastià J. Grill!
Sí! Ja ho entenc! Només aquest cop, diguis mentides, fill meu!
Sí! Que bé! Diguis mentides!
Jo em dic Panutxo!
Més, Pinotxo!
M'encanta l'olor de les cebes!
M'encanta la guerra!
Vull estar tancat aquí fins a la fi dels meus dies!
Ja està!
Enfileu-vos! Tothom a enfilar-se!
De pressa! Som-hi!
Però què estàs…?
Vinga, equilibra't… Ai!
Ai, mare. Déu meu.
Ai, aguanta.
Ja està!
No miris baix, Pinotxo!
Mira'm a mi!
Mira el teu papa!
Està a punt d'esternudar!
No!
Ja et tinc, fill.
Aguanta, fill meu!
Ajuda!
Ai!
No! Pinotxo!
Papa!
Ve per nosaltres! De pressa!
Vinga, Spazzatura, tu pots!
Sí, més ràpid, Spazzatura!
Aguanta!
No, ara no!
Si us plau, envia'm ja de tornada!
He de tornar per salvar el meu papa.
Ja coneixes les normes, Pinotxo.
Ha de caure tota la sorra fins que puguis tornar.
No hi ha temps! S'està morint!
Les normes són les normes
i si les trenquem,
hi haurà conseqüències nefastes.
Si decideixes tornes ara, tan aviat,
et convertiràs en mortal.
Potser salvaràs en Geppetto,
però tu moriràs, Pinotxo,
i serà la teva última vida.
Em fa igual!
Envia'm de tornada!
Fes-ho!
Jo no, nen de fusta.
Trenca les normes. Trenca-les.
Si ho tens clar.
Ves amb el teu pare, nen,
i aprofita-ho al màxim.
Ho hem aconseguit!
No m'ho puc creure!
Pinotxo.
Fill meu.
Desperta, Pinotxo.
Com l'últim cop.
Desperta!
Estàs bé, ets…
Ets aquí.
Estimat meu.
No em pots veure?
Ets viu.
Ets molt lliure. Jo…
Jo et necessito.
Fill.
Mestre Geppetto.
Només volia portar-te alegria.
I ho has fet.
Em vas portar alegria.
Una alegria terrible.
Si us plau, porta-me'l un altre cop.
Per salvar-te, s'ha convertit en un nen de veritat
i els nens de veritat no tornen.
Ho sé.
Ho sé! Però…
No és just!
En aquest món, reps el que dones, no era així?
I aquest nen ha donat…
Bé, ha donat tot el que ha pogut!
Vas dir que si feia la meva feina i convertia en Pinotxo en un bon nen,
guiar-lo a fer el que és correcte, em concediries un desig.
Sí.
I has complit aquesta tasca?
D'acord!
Potser no ho he fet molt bé, potser l'he fet bona, o grossa, però…
Bé, ho he intentat, així que ho he fet tan bé com he pogut.
En Pinotxo m'ho va ensenyar.
Li ho vaig ensenyar jo i després m'ho va ensenyar ell.
I saps per què? Perquè…
Perquè era un bon nen.
Aleshores, noble grill,
tria sàviament.
Redeu!
Desitjo que torni a la vida!
D'acord.
Petit nen de fusta fet de pi,
llevat amb el sol
i vaga per la terra.
Siguis el seu fill.
Plena els seus dies amb llum…
perquè mai més estigui sol.
Pinotxo.
Fill meu.
Estava intentant fer de tu algú que no eres.
Llavors, no siguis en Carlo o una altra persona,
siguis exactament com ets.
Jo…
Jo t'estimo.
Tal com ets.
Llavors, seré en Pinotxo
i tu seràs el meu papa.
Et sembla bé?
Em sembla bé.
La vida és un regal meravellós.
I així vam viure la nostra vida.
Escac i mat!
No vam tornar a veure la fada del bosc.
Geppetto va envellir.
Pinotxo no.
I, amb el temps, Geppetto ens va deixar.
Un matí d'hivern, en Pinotxo em va trobar a la finestra.
Ja no em movia,
així que em va posar a una capsa de llumins
i encara em porta amb ell…
just al seu cor.
L'ESTRELLA DE L'ESCENARI SPAZZATURA
Se'n va llançar al món
i, el món, crec, el va acollir.
Fa temps que no sento res d'ell.
Morirà algun dia?
Crec que sí.
I potser això el faci un nen de veritat.
El que passa, passa,
i, després, ja no hi som.
Continuaràs xerrotejant o jugaràs?
T'importa?
Estava narrant la meva vida!
Ha sigut una bona vida!
No n'hi ha per a tant.
Vinga, nois!
Al meu pare l'encantava dir:
"Salta al cim del dia,
que així és més fàcil empassar-se les gotes."
Al meu pare l'encantava dir: "Frega't les llàgrimes i calma els dolors
per no ofegar la teva ànima
desitjant un millor demà."
Vols pensar clar,
vols pensar bé.
Una estrella que cau i cau no t'arruïna la nit.
Vols pensar clar amb tot allò que fas.
Les ombres t'enfonsen,
atenuen la llum mentre intentes enfilar-te.
Perquè la vida té una manera divertida d'anar i donar voltes.
És un viatge, un dia d'un costat a un altre, i l'altre és a l'inrevés.
Pots fer-ho bé,
val la pena lluitar,
i si alguns dies n'estàs més baixet, rep amb els braços oberts un demà
millor.
Està sonant una cançó.
Les coses senzilles que t'interessa compartir.
Un rastre de llum, una bandada de pardals,
qualsevol cosa que t'atreveixes a seguir.
Rep amb els braços oberts un demà millor.
Un demà millor.
Vols pensar clar,
vols pensar bé.
Deixar que el teu cor canti
una nit d'estiu.
Vols pensar clar
amb tot allò que fas.
Quan les cordes fan tin, tin, tin,
vola alt amb la banda, tu aixeca't i comença a ballar.
Pots fer-ho bé,
val la pena lluitar,
i si alguns dies n'estàs més baixet,
rep amb els braços oberts un demà
millor.
Aquarel·les al maig
que pinten el cel morat.
Un boli, una línia, un riu.
Les cordes d'una mandolina
toquen un suau sospir.
Són les coses simples que importen.
- Vols pensar clar. - Clar.
- Vols pensar bé. - Bé.
I deixar que el teu cor canti
- una nit d'estiu. - Estiu.
Vols pensar clar tot allò que fas.
Les campanetes fan ding, ding, ding,
riuen amb el vent com un estel amb una corda.
Perquè la vida té una manera divertida
d'anar i donar voltes.
És un viatge, un dia d'un costat a un altre, i l'altre és a l'inrevés.
- I tu ho fas bé. - Bé.
- I el teu cor és clar. - Clar.
Així que li fas saber al món com va.
Rep amb els braços oberts un demà…
Rep amb els braços oberts…
Rep amb els braços oberts un demà…
millor.
Subtítols: Jose Alcorisa Domínguez
AL MEU PARE I A LA MEVA MARE