Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Фільм містить сцени, що можуть викликати епілептичний напад,
сцени паління, вживання алкоголю, наркотики, безладного сексу, бійок…
ну таке - безконтрольний махач кінцівками, -
спроб сексуального насильства, сексу, збочень, матюкання,
Коротше, не намагайтесь то всьо повторити.
Якщо боїтеся прожити таке ж кльове життя, як наше, як моє.
Ей, шо таке?
Ну кльово ж розігралися…
Та шо кльово? Воно звучить як з дупи.
Тю! Ти ж казав - ми вже крутелики.
Щось ці крутелики
ще з самої школи грають на якихось
кусках фанери.
Тоді я ще не розумів,
що тупо торопію від жаху перед нашим першим сольником.
Я б спалив увесь наш недолугий апарат,
вдав невиліковно хворого, втік до Польщі в жіночому вбранні…
Аби лише не обісратися перед п’ятьма людьми -
бо рівно стільки фанів набереться у нас на весь Львів.
Кузя! Та нормальна гітара! Ну шо ти паришся?
Лесик, на нормальній гітарі має бути написано «Фендер-стратокастер»!
То візьми фломік і напиши!
На сраках собі напишіть! Може хто повірить, що то фірма.
Та в залі геть не помітно, що там в тебе написано,
а граємо ми вже нехило.
Концерт буде бомбезний, ну!
Давайте!
Отак з дитинства - Яцик вірив у мене:
навіть павукову ферму в бабціних тюльпанах погодився розвести.
Але перед першим у житті сольником мене від його довіри лише нудило.
Підвести боявся, чи шо…
Так, хлопаки, у нас чотири дні до концерту.
Треба репетирувати. Поїхали.
А от Лесик з підозрою ставився до моїх шалених ідей,
але завжди був готовий витягти з будь-якої дупи.
І це заспокоювало.
Стоп, стоп!
Рекламна пауза, хлопці.
Е, у нас ще сорок хвилин репетиції.
Альо! Кузя!
Всьо, можеш збиратись.
Альо!
Та, то я.
Ну то шо там?
То круто!
Ну всьо, я…
Я за 20 хвилин буду.
Всьо, ага…
Давайте. Та.
Сорі, чуваки, я скоро.
Гроші привіз?
Ясно!
Вуаля!
Раритет!
Унікальний тачілбан!
Не жалко продавати?
Матеріальне мене не цікавить.
Гроші давай.
Прошу.
Ти де взяв?
А, трохи було, трохи в сусідки зичнув.
На базарі «бойзами» торгує. ЇЇ всі знають.
Я потайки зрадів, що сусідка дала сотками, а не десятками.
Бо тоді ми провели б у гаражі цілу ніч.
Той Художник ніби боявся світити доляри у денному світлі -
щоб не посадили за валютні махінації.
Ти чо там, чо там стовбичиш?
Лізь за кермо.
В мене аж сльози від захвату не ринули.
Я наче попав у велику простору сталінку.
Через заднє віконце майже нічого не було видно.
Але від цього атмосфера ставала такою затишною,
наче ти відокремлений від всього світу.
Свиноматка.
Шо?
Сідала, кажу, зі шкіри свиноматки.
Якийсь партійний бос спеціально замовляв.
Давай.
Шо, бакси фальшиві? Та то сусідка палєво підсунула!
Понавозила фуфла від турків і людям втуляє!
Та вона без цієї штуки ще жодного разу з гаражу не виїжджала.
На, тримай!
Бачиш оту піцундру? Пхай!
А їй не больно?
Послинь, то не буде больно.
Давай.
Треба газонути.
Ану, давай, крути ще.
Давай, давай!
Є!
Просто глушака нема!
Я вже поняв!
Ти хоча б водити вмієш?
Я з трьох років за рульом!
Барбара!
Ну шо то за придурка кусок!
А ну щезни зара з тим коритом,
бо я зара передзвоню її татові - він тебе приб’є!
Слава Ісу, тьотя Марічко!
На віки слава.
То була Барбара.
Коли я її бачив, я ставав трохи притрушеним.
Та воно, в принципі, і зара так.
Салют!
І не думай навіть у той клоповник сідати.
Дуже дякую, тьоть Марічка,
але давайте я сама вирішу куди мені сідати, а куди не, добре?
Ти шо так довго?
Вдівалась.
Ти вже мала бути вдіта.
Я просто за дві години, поки тебе чекала, вже двадцять раз роздіться.
Бо я за лімузином їздив.
Прошу, пані!
Де ти її взяв?
Мене тут ніхто не вкусить?
Сідай, мала.
Стеля, як всесвіт.
Скажи?
І нашо ми сюди приїхали?
Ну, бо маєм про шо полежати, нє?
Ну, буде мала, ну шо?
Пів дня тебе чекала.
Краще б на виставку сходила.
Руки скинь вгору
і від тебе сонце мліє.
Розпусти коси
і від тебе я здурію.
Шо? Ще хочеш на виставку?
Ще трішки тягне.
Коли тобі треба її повертати?
Кого?
Ну, тачку цю.
В смислі повертати?
Ти шо її купив?
Ну, так.
Ти ж казала, що хочеш машину.
Чекай.
Так я ж казала - коли-небудь.
Я не мала на увазі сьогодні.
Коли ти станеш відомим музикантом, ми купимо нормальну машину
і поїдемо до Європи.
Це просто мрія. Я не мала на увазі - сьогодні.
Ми ж тільки до твого сольнику першого готуємося.
Чекай, а коли ти її купив?
Ну, сьогодні вранці. А шо?
В тебе ж репетиція була зранку, ні?
Та шо ж таке?
Ну всьо, ну буде, мала. Та куплю тобі хоч сто таких.
Червоних немає у цілому Львові, ти знаєш.
Все одно не розумію, як ти міг звалити з репетиції, Кузь.
- Нащо тобі та тачка здалася взагалі? - Хочеш - я продам її.
Я хочу, щоб ти зрозумів що для тебе є важливо.
Навіть тьотя Марічка каже, що ти займаєшся дитячим аматОрством.
АматОрством?
Ну, я так звичайно не вважаю.
Ну, але, погодься, Кузь,
дуже складно тебе захищати, коли ти сам нічого до кінця не доводиш.
Ну, Лесик заради цих репетицій на сесію забив,
Яцик - на море…
А ти такий - оп! - на всіх забив, на мене забив, поїхав за цим
коритом позорним.
Ні, ну серьйозно?
АматОрством?
Виріши врешті решт, чим ти реально хочеш займатись.
А коли ми зустрінемось?
На концерті.
Коли ти зрозумієш хто ти і перестанеш займатись всякою дурнею.
Барбара!
Та куплю я тобі ті колготки!
От і полежали…
Механік.
- Бард, здоров! - Здоров!
Прикольна тачка. Твоя?
Моя.
Тачка бомба.
Я вже і глушак поміняв.
Чуєш, а не хочеш купити?
Ні, ні, ні…
Ти мені антикваріат давай не той, не впарюй.
Де ти її нарив, а ну?
Не питай.
Барбару хотів вразить.
Я недавно в Берлін мотався.
Там є один персонаж, який
колекціонує старі корита.
Так він за
справжню совєцьку «Побєду», готовий нового «Мерса» віддати, прикинь.
Угу, ще скажи, що шестисотого.
«Мерс», чувак.
А ти можеш мене якось з ним сконтактувати?
Я маю знов в Берлін мотнутися, товар відвезти.
Хочеш, на твоїй і поїдемо?
За одно я тебе зведу з тим кентом, перетрете там.
- Що скажеш? - Берлін?
Ти ще питаєш!
Канєшно поїхали!
А нашо німцям ті манекени?
Я не знаю.
Але беру я їх тут по три рублі за штуку,
а впарюю по сто п’ятдесят дойч-марок за оце облуплене страхіття. Прикинь?
Сто п’ятдесят дойч-марок?
Нехилі бабоси!
Де ти надибав цих сиріт?
В універмазі на вітрині стояли.
Нашо було малолєток брати?
Не міг почекати, поки підростуть?
Ринок нестабільний, братан.
Завунівермагу взагалі не по три, а по три п’ятдесят ледве віддав.
А ми на Берлін.
Класно вам.
А ми он, на рибалку на Оселю.
Шоб ви повиздихали у тих своїх Берлінах!
Щасливої дороги!
Не поняв…
Насолоджуйся тишею, бляха!
Вона ще вчора нормально їздила.
Ти шо, крєйзі?
Старий, який Берлін?
У нас концерт через три дні. Ти шо, хочеш нас всіх підставити?
Чуваки, та чесне слово, я лише поміняю «Побєду» й назад.
Це ж Берлін!
Ну, реальна Європа.
Ти що, сам би не поїхав, чи шо?
Берлін…
За три дні до концерту?! Кузя, ти гониш?!
Звичайно, що я б не поїхав!
Клянуся, чуваки, я вас не підведу.
Погнали вже!
А шо трапилось?
Треба штовхнути.
Ну?
Всьо.
Приїхали.
А давайте від третьої школи спробуємо.
Там така гора, ну.
Ну шо, Кузя,
остання спроба?
Слухай сюди, тарантас сталінський,
або ти зараз їдеш на Берлін і попадаєш у колекцію,
або не їдеш і йдеш на металолом.
Ясно тобі?
Давайте, пацики.
Мудра чувіха!
- Їдемо на захід! Чувак! - На Берлін!
Я їду скоро, бо чекає мене Європа…
За три дні, можемо й не встигнути.
А може і на краще.
Я був радий, що їду саме з Бардом:
він не буде довбати питаннями. Бо я думав.
Після того «аматОрства»…
Бляха, ше й слово таке гидотне…
Коротше, зібрався я музику кидати. Ну то шо?
Всі торгують, а я шо - рижий?
Тривають шахтарські протести в Донецьку.
В ефірі програма «Парламентська хвиля»…
Як мене задрала вже оця політика.
Вони триндять і триндять. Вже два роки як.
Не надоїло?!
Та йопс!
Ну шо там?
Триндець.
Бляха, сідай за руль!
- Я крутну, ти нажми на газ! - Ага!
- Ти нажиав? - Ти крутнув, я нажав, так?
Ні, не так. Нажми і тримай, я крутну ще раз.
Рятуй дітей!
Розкочуй!
- Шо? - Шо-шо, вставай кажу!
Я нині зрана встав
Полізу в свої гори
І телевізор мій лишився сам
Я там, де відер знов ганяє вітер в морі
І пише по воді свої слова
Сам придумав?
Ага, запиши десь.
Ти на митницю дзвонив?
Точно не буде проблем?
Канєшно не буде, там Федя, мій однокласник, він в курсі діла.
Добро.
Сьогодні шо, вся Україна на Польщу зібралася, чи шо?
Та нє, просто у Феді сьогодні днюха
і робота на митниці трохи паралізована.
Але Федя обіцяв зробити прохід.
А, от і він.
Дирехтор шлагбауму.
Так, шановні, шо веземо?
Все нормально, командир.
Поклич Федю.
Нормально, кажеш?
Зара перевіримо.
Бляха!
Хлопці, та мертвих дітей же не можна!
У нас же границя!
Петровичу, ти чого вийшов?
Вставай!
Там зара без тебе все вип’ють!
Я там ща комусь вип’ю на!
Здоров, контрабандисти!
Ви де лазите? Я вас ще з самого ранку чекаю
З днем народження, дружбан.
Але ти розкабанів!
То всьо нєрви.
Ти пацанам могорич приготував?
Слухай, я на нулях. Он за бенз дружбан платить.
Нє, так не можна.
Ну я буду їхать назад - віддячу.
Так. Руку прикрий.
Віддаси перед машиною, щоб всі бачили.
Ну, типу взятка.
Прийміть, будь ласка, цей благодійний внесок на канцтовари!
Давай вже, бо скоро з вами так вобще збанкрутую.
Дякую, чувак!
Служу народу України!
- Тобі погано? - Шо?
Чо ти йорзаєш? На кордоні головне - бути на морозі.
Отако?
Ну, типу.
Кого чекаєм?
Глуши давай свого динозавра.
Я зараз заглушу, вона потім не заведеться. Воно нам нада?
Заглушіть двигун.
Куди пан їде?
До Берліна, на фестиваль!
Театр одного актора.
Цей пан в окулярах є актором,
манекени - для сценографії,
а я йому допомагаю.
Манекени його не цікавили.
Він шукав наркоту.
Покажи, що там.
Але сюди міг попасти навіть кінь,
і його би там довго шукали.
Їдьте.
Дуже дякую!
Чуєш, Барде, треба попхати.
Бо як дістану корбу зара посеред митниці, то дістанем пожиттєву депортацію.
Ну канєшно!
Їхати, а не пхати!
Відкривай, швидко!
Я фігєю!
Упс.
Що таке?
Бенз.
Ти її не заправив?
Та я думав нам стане.
Дохлий номер, Кузьма.
Зара хтось стане.
Ні, не стане.
У Польщі взагалі не прийнято вставати кому-небудь.
Особливо нашим.
Раптом ти -
рікітьор.
Холера!
О, курва!
О, це що за авто?
То є танк!
Мiй дядько якось напився
і сусiдський паркан пробив на такiй машинi -
а на нiй жодної подряпини.
Я говорю, це не танк, а самохід «Варшава».
Так я так і говорю.
Ці дурні пшеки
ні чорта не розуміють, що їхня «Варшава» була нагло здерта з нашої «Побєди».
А ти чуєш, як вони кохаються у слові «курва»?
А в нашій мові замість нього придумали кому.
Ну а я що тобі кажу!
Курва.
О, курва.
Лови.
Акумулятор сів.
Який акумулятор?
Альо, ти куди? Нам їхати треба!
Дядьку!
Рекетир з України?
А в мене немає грошей.
Не треба мені гроші.
Чи можу подивитися?
В нього шланг порваний.
Зачекай. На.
Можна!
Як заспівала!
Ти ж мій рятівник!
Зачекай.
Дядьку, все, бувайте.
Чекай!
Я чув в Україні полюбляють польську шинку.
Продаси - матимеш копійку.
Дякую.
Тобі дякую.
Новачкам везе.
Цей знак з поросячим рилом вже надто явний:
бути мені підприємцем.
Чи той, бляха, бізнесменом.
Барбарі сподобається.
Фу! Та то коли ти встиг часника нажертися?
Само ходило-говорило, що сало з часником - то для самих лише лохів.
Я його не їв.
Я простуду лікував.
А шо, сильно штиняє, так?
Та таки не слабо.
Фу!
Ні-ні-ні, ти двері прикрий.
Ні, ну прикрий двері. Я не жартую.
Фу, ну йоханий часник!
Нічого-нічого, він ще фашиків від твоєї «Побєди» відлякає.
Документи на машину.
Так.
Що це?
Це авто.
Ні, оце що?
Це техпаспорт!
З дитинства нудило від слів, що закінчуються на «-урюк».
То ж наша пригода підозріло набувала форс-мажорне забарвлення.
Хватить чіпси на митниці їсти, угу?
Шо ти кіпішуєш?
Сам казав - треба бути на розслабоні.
На здоров’я!
Та ні, кент хоче, щоб ми вийшли.
Окей!
Матильдо!
До мене.
Отче Наш, той, що на небебесах. Нехай святиться твоє ім’я…
То ти відколи в Бога увірував?
А, то ти псів боїшся?
У, ти! Пуцка ти мала!
То ти на чіпси прийшла?
Ти куди, куди полізла? Та куди? Ти мені всі чіпси з’їси.
Ні.
Ну якщо Матільда нічого не знайшла, пропускай.
Ти усе так за своїх манекенів переживаєш?
То не просто манекени.
А шо? Зародки термінаторів усередині, чи шо?
Нє.
Там кримський ганджубас.
Ага.
Шо, серйозно?
Чувак!
Та нас посадити могли!
Та що там тої шмалі, максимум на два роки умовно.
Ти що, всажений?
Ну а сказати, ні?
Кузя, якщо що, я б на себе все взяв.
Диви, диви на них.
Чуєш, Бард,
ну а то точно Берлін?
Взагалі це Нойкельн.
Раніше, до війни, тут був реально козирний райончик.
Ну але потому збудували цю Берлінську стіну
і він став менш популярним для цих… брюгерів.
Ну і сюди почали селити емігрантів.
Ферштейн?
Альо! Алладін, ти куди преш?!
Томас, ходь сюди!
Томас безвідмовний чувак. Так.
Бард.
- Мій любий друже! - Томас.
Ласкаво просимо!
Томас! Це Кузма, мій друг.
Кузьма! Це Томас, теж мій друг.
- Так? - Так. Один момент.
Томас, хапай два манекени.
Кузьма, два манекени.
Томас, ще один.
Один манекен мені.
Ласкаво просимо!
Слухайте! Люду багато, і тут все належить всім.
Тому, де бачите порожнє місце, там і падайте.
Томас начитався Маркса
і тепер думає, що його призначення - це давати притулок всім подорожнім.
Здоров, земляки!
Бляха, ідіть на хрін, козли вонючі.
Дайте поспати.
Гади.
Падай.
Я дома.
Привіт, моя красуня.
Кузьма, дякую за комплімент.
Тьоть Наталко, покличте, будь ласка, Барбару.
Слухай, вона не може, зайнята.
А…
Ну то передайте їй, що я по вернуся на «Мерсі»
й що вирішив більше не займатися музикою.
Бо привезу партію товару на продаж - буду тепер бізнесменом!
Як це - не займатися музикою?
А де ти взагалі, Кузь?
Алло?
Абонент не може прийняти твій дзвінок.
Він десь поза межами твоєї любові.
Альо! Відійшли від машини!
Ви що, офігіли, єноти?!
А ну нафіг злізли!
Я тобі печінку зараз вирву і скормлю голодним собакам.
Нащо ти лізеш сам-один?
Ти бач, яка у них «криша»?
Тримай дух у спокої - і твій час прийде.
Ідемо звідси.
Дякую.
До вечора вони точно не повернуться.
Томас.
Бард.
Чувак, коли ми підем «Побєду» на «Мерс» міняти?
Ну їх до вечора не буде, а як стемніє, так цей…
Кузя, давай я тобі Берлін поки покажу, а?
Бувай, братан?
До зустрічі.
Бувай.
Та йопс!
Ну то всьо, лиши йто!
Томас, можеш придивитися за машиною? Так?
Ми швиденько у справах зганяємо?
Так, звичайно, жодних проблем, про що мова!
- Звичайно! - Ну, звичайно!
Ну, що сидиш? Бери давай!
Ого, персонажі!
Привіт.
Вибачте.
- Відійди. - Вибач.
Стриптизер, ану дай дорогу.
Бард, диви, ми як кораблі.
Кузьма…
Вибач.
Перепрошую.
Нічого собі!
Перепрошую.
Вибачте.
Слава Ісу.
Так, Франкенштайн, крок назад.
Перепрошую.
Вибачте.
Доброї ночі!
Йохан на місці?
Проходьте.
Дай Боже здоров’я.
Привіт, друже. Хочеш чогось?
Чуєш, Бард?
А той Йохан взагалі хто такий?
Місцевий арт-директор,
він у мене манекени купляє.
Добре!
Добре…
Звісно добре!
Це ж кримка!
А Крим, це україньська Колумбія.
Зрозуміло?
Добре, але більше жодних манекенів.
Як це?
Мої хлопці вже на цілий город насадили.
Сорі, але румуни вдвiчi дешевше продають.
Румуни?
Наш ганджубас найкращий в Європі! Ясно?
Та нашим людям якось по барабану.
Фашист.
Мені ще з ним «Побєдою» мінятися.
То не він
Пробач, Йогане.
А де Карстен?
Сьогодні його тут не було.
Бляха, чувак! Які два роки умовно?! Ей!
Через ті тони ганджубасу ми би могли на років 18 строгача загриміти!
- Не загриміли ж. - Кльово!
- Можеш не дякувати. - Альо!
Через твою наркоту я пів свого життя міг в тюрязі просидіти!
То може мені варто було би знати про ті ризики раніше?!
Що ти стартуєш?! Я мала дитина для тебе?
З нашими мусорами я вже давно добазарився.
А якби пов’язали тебе, то потримали б два місяці в КПЗ для проформи!
Заплатили б триста баксів і всьо! Шкода бабосів, канєшно!
Шо значить - мене би потримали?!
Тачка ж твоя.
Ні! Відчепіться від мене!
Альо!
Ей!
Відійшли від дівчини!
Вас! Вас обох стосується! Звалили нахер кажу!
Я знаю де Карстен.
Я собі брав.
То був перший і єдиний раз, коли мене вштирило від наркоти.
Взагалі то був єдиний раз, коли я ту дурь спробував.
Я б сказав, що воно було жахливо і все таке…
Але насправді я просто нічого не пам’ятав.
Ти в нормі?
А де Бард?
Де мій друг?
Всередині. Він сказав, що буде за хвилину.
А…
А де ми?
Біля клубу!
Тож, як тебе звати?
Ден.
Ден?
Деніз. Турецькою це море.
Гаразд.
А що турецька дівчина робить у нічному клубі?
І що?
Я сучасно вільна дівчина! Ясно?
Окей.
Е, Ромео!
Пішли. Кажуть, Карстен тут.
Йдемо всередину.
Бард,а той Карстен взагалі чим займається?
Ти гониш?
Я тобі пів години про нього розказував.
Зрозуміло…
Коротше, при совєтах він був перекладачем з російської мови.
А він точно захоче помінятися?
Не сци!
Бард, я надіюся більше кидалова не буде.
Привіт, Бруно!
Як тобі Карстена друг?
Привіт, Карстен!
Ти грать як реальний професіонал.
Так, харош.
Перестаньте…
Оце реальна річ!
«Стратокастер»!
Шо воно коштує? Хав мач?
Я гітари не продавать.
Та, ясно.
Та і я зав’язав.
I я ніколи не говорить, що міняю «Мерседес» на «Побєда».
В смислі «не говорить»?
Я ж на власні вуха чув.
Я говорити, що я знаю чоловiк, котрий може міняти «Мерседес» на «Побєда».
Насолоджуйтесь!
На здоров’я!
Слухай.
Ну, а той чувак,
він точно поміняється зі мною?
Руді?
Підем - подивимось.
Я його тут сьогодні бачив.
Він живий чи мертвий?
Шо з ним? Він хоч живий?
Живий. Трішки.
Обдовбався чувачок.
Так а шо робити? Може, швидку викликати?
Ага. А давай ще поліцаїв мєсних.
Щоб нас оці нєфори тут лінчували.
Треба просто зачекати, поки це тіло очухається.
Угу, або скопититься нахрін!
Альо!
Тут постійно хтось обдовбується.
Повинні бути якісь антидоти.
Дівчина права.
- Лайно! - Валимо!
Треба знайти антидот!
Налоксон, Налоксон?
Має допомагати!
- Ти вмієш робити уколи? - Тільки якщо собі!
Я знаю як. Я робила уколи дідусеві.
Ти робила своєму дідусеві в…
Бляха! Ти робила дідусеві укол у вену?
Так. У сідницю.
Я їх всіх так любив в цей момент,
наче знав усе життя й дорожче нікого в мене не було.
Ну, і ще й набухався як дурний.
Шо тепер робити?
Пiшли, я познайомить тебе з музикантами.
А я почекаю, поки буде з ким говорити.
Ого!
Тут шо, Депеши виступали?
Ні, вони тут тільки відпочивали.
Виступали у Фридрихштадтпаласт.
- Ти був? - Звичайно. Триста марок заплатив.
Довелось у перекупів квиток брати.
Я торчу від них!
То моє натхнення.
На торгівлю шинкою натхнення?
Чого ви тут застрягли? Пiшли!
Еріку, привіт!
Привіт, привіт.
Це Ерік, майн фройд. Ідем, я вас познайомити.
Це Кузьма. Мій друг з України.
Рок-музика.
О, колего!
Давай зіграємо разом.
Та ні, чуваки. Та я зав’язав.
Та в мене й гітари нема, ви шо!
Це не проблема.
Тримай моя.
От тут я й зрозумів, що нікуди не подінуся.
Доки є музика, я порозуміюся будь з ким.
І зроблю шо захочу - вобше без тормозів.
І не так важливо, скільки в тебе фанів,
якщо хоч оті п’ятеро віддали тобі серця.
А без музики та то просто ніфіга не буде.
Ну яка в біса польська шинка?
Це було неймовірно.
Ага.
Ти сексі-мазафака! Ти - рок-зірка!
Чому ти зав’язав? У тебе талант!
Карстен, то все твоя гітара!
Ми можемо іти!
Кузьма.
Та!
Руді дуже вдячний тобі за врятоване життя.
І я вмовив його помінятися.
Так, Руді?
Руді? Руді?
- Так. Так. - Так.
Ну, то поїхали! Бо нам за пару годин вирушати -
у мене завтра ввечері концерт.
Офігенно!
Ага!
А поїдем на чому?
Ден, ти звідки?
Кройцберг. Херманплац 4.
Кройцберг! Маленький Станбул!
Так це поруч з нами.
Що ж, дякую, хлопці.
Бувайте.
Бувай, Ден.
- Бувай, Кузьма. - Бувай, Ден. Приємно познайомитись.
Приємно… шо?
Вийди попрощайся нормально.
Не сци, Барбарі не здам.
Добре. Я спробую допомогти.
Один… два… три.
Що ж…
Дякую, що допоміг мені.
Ти дуже гарна дівчина.
І я був радий допомогти.
Я маю йти
Розумію.
Може ще побачимось?
Ага
Бувай, Ден!
Бувай!
Шо?
Телефончик узяв?
Слухай, поїхали вже.
Мамо рідна.
Це що за фігня?
Тварюки!
Звірі, бляха!
Томас! То як то так сталось, га?!
- Вас? - Херас!
Подиви, шо та дич наробила!
Це лайно.
Це не машина.
Я не буду мінятися.
Повний триндець.
Собаки!
Гей! Син шакала, ти - покійник!
Це не добре.
Що ви робите?
Томас!
Томас, допоможи! Томас, Томас!
Ну шо ви наробили? Як я тепер додому доїду?
Та в мене концерт!
Як ти взагалі це зробив?
Мамо рідна!
Ти щось сказав про мою маму?
Їж!
Пробач, Кузьма, я не дружить з поліція.
Тут потрібна важка артилерія.
То шо, виходить, не до нас поліція їхала?
Я пішов спати
Так.
Я знав, що ввечері на мене чекатимуть Яцик з Лесиком.
На мене чекатиме Барбара.
Може ще й пару фанів.
Але в мене не було жодної ідеї, як тепер дістатися Львову.
Тож я вирішив подумати і похавати.
Як ти можеш тут їсти, чувак?
Не знаю, щось пробило.
На триста баксів шинки вже нажер, та?
Та ні.
Поки десь на п’ять п’ядесят.
Мамо! Хто-небудь, допоможіть! Хлопці!
Ви можете мені допомогти? Допоможіть, будь ласка!
Що сталося?
- Допоможіть моїй мамі! - Де твоя мама?
Оце я крутелик…
Ніхріна до кінця не довів,
нову машину не намутив, стару обісрали,
на концерт не встигаю,
ще й самого зараз пошинкують.
Шо за херня, брат?
Альоша, переклади!
Пан Мехмед говорить, що він дуже засмучений.
У гостях так себе не поводять.
Ви наважились підняти руку на племінника пана Мехмеда та його друзів.
Та вони насрали на мою машину!
Переведи йому!
Племінник сказав, що ви погрожували йому… Яка ваша версія?
Пан Мехмед не вбивця. Він простий підприємець.
Продає людям одяг, взуття й таке інше.
Та честь роду для нього - понад усе.
І саме тому ви сконаєте, як собаки.
Ви шо, показились нахер?
Альоша, шо за діла?
Відпустіть нас, блін!
Якщо не хочете вести діалог, я вдамся до крайніх мір.
Пан Мехмед запитує, чи маєте ви останнє бажання?
Є! Хай його племінничок з’їсть те, що насрав!
Налякай їх добряче, а потім поговоримо далі.
Вибач, друже.
Та доведеться відрізати тобі голову.
Чекай, чекай!
Альо!
Ви шо, взагалі придурки?!
Бос, ви ж доросла людина, ну!
Альоша, ну скажи йому, ну!
Та хєр з ним - хай вже не їдять оте гівно!
- Доброго ранку, тату! - Добрий ранок, доню!
Дай мені, будь ласка, грошей на таксі, а то я щось в універ проспала.
- Так, звісно. - Ден?
Кузьма?
Звідки ти знаєш цього хлопця?!
Тату! Та він врятував мене від нападників вчора ввечері.
Яких ще нападників? Що ти робила ввечері сама на вулиці?
Я йшла додому з бібліотеки, двоє напали на мене.
А цей хоробрий хлопець один з ними впорався.
Негайно зніміть цього хлопця.
- А його друга? - І його друга.
Привіт, Кузьма.
Як справи?
Дякую. Зі мною все гаразд.
Вибачся й спитай, як віддячити йому.
За те, що ви врятували честь єдиної доньки пана Мехмеда,
пан Мехмед приносить свої найщиріші вибачення.
І запитує, чого б ви хотіли?
Хочу щоб моя машина була, як нова! Ясно?
Спитай, може щось особливе хоче.
Можливо, у вас є якесь особливе побажання?
Колготки, для моєї дівчини треба.
І…
окуляри можна вернути?
Дякую!
У тебе є дівчина, Кузьма?
Так.
Її звати Барбара.
Щасливої дороги.
Краще б тобі яйця відрізали.
Це для вас.
Ти міг попросити «Мерса»?
А то шо, так можна було?
Приємно було познайомитись.
Не сумніваюсь.
Карстен!
Я хотів сказати дякую,
що ти мене врятував.
Ось це твоє.
Нє-нє-нє, то дуже дороге, ти шо!
Ні, ні. На тижні нова модель виходить.
Я вже замовити.
Тримай.
Дякую!
Чувак!
Дякую.
Гей, босе!
Приймай роботу!
Добре.
А що тут було?
А, розуміти.
Ну…
Дякую, хлопці.
Вільні.
Єноти.
Оце і все.
Нормально!
Барбарі до пенсії стане.
Дуже добре!
Хлопці!
Подивіться на цю красу!
Поїхали до Руді.
- Може поміняється? - Можна спробувати.
Карстен, то чийо?
Це?
Це вже нічиє.
Власники винести, щоби могли забрати, хто бажаючий.
- Я бажаючий. - Тихо будь, нема часу.
Я можу забажати усе, що захочу?
Привіт, Руді!
Привіт, це я!
Дивись!
Ми відремонтували машину!
Може, той во, таки поміняємось?
Ні.
Вона ж навіть не на ходу.
О, боже! Любий!
Невже це «Варшава» для мене?
То ж була моя мрія! О, Боже, дякую!
Я так мріяла про неї!
І я за це буду тобі дуже вдячна!
- Усе для тебе, моя крихітко. - Для мене?
Звісно.
Як класно!
Добре.
Пішли, покажу тобі «Мерседес».
Точно така сама була у мого дідуся.
Ось вона,
моя колекція.
Мала частина
Круто.
А де «Мерс»?
Ось і він.
Ну, в принципі…
«Мерс».
Чувак… «Мерс»?
Шестисотий.
«Мерс», чувак!
«Мерс»!
Привіт!
Будь чемною, чувіхо.
Кузьма! «Мерс»!
Вибачте! Одну секунду!
Карстен!
Так, пане!
Бард! Шо сидиш, багажник відкрий!
Фантастика!
Ти подиви, скільки тут місця.
Карстен, ти помагать мені, ти - чекай.
Бард!
Та не позорся ти!
Добре…
- Велике дякую! - Велике будь ласка!
Це гарна угода.
Ага, гешефт ще той.
Кузьма, допомагай!
Чого там стоїш? Давай жени тачку сюди!
Всьо? Можем їхати?
Ну, раз манекенів більше не треба -
буду мутити на секонді.
Думаю, це буде тема!
Кузьма!
Ти робити музика.
То я робити бізнес.
Я знаю.
Поїхали, бізнес.
Це дуже добрий музикант з України.
Курва! Та так тиждень можна простояти.
То в мене концерт.
Кузя, глянь.
Рекет.
Шкури.
Шо робим?
Якшо шо, то у нас галяк.
Вас вітає люблінсько-львівська бригада!
Що веземо, рагулі?
Тобі шо до того?
Ми тут керуємо проїздом!
І ти нам повинен заплатити 200 злотих! Поняв?
Та нема в нас бабла!
Тоді товар віддавай.
Який то в сраку товар! Та то гівно зі звалки, хлопці.
Хлопці в мами на городі! Ми - пацани.
- Та то мусор, пацани. - Та відкривай, коротше, багажник, Вася!
А ми самі зацінимо, що там за «мусор».
Давай!
- О! Нехилий телек! - Забирай.
- Фікус забираєм? - Забирай-забирай.
Хана моєму бізнесу.
Як не з’їм, то понадкушую?
Рагулі, мля.
Гітару не віддам! Це моя особиста річ!
І колготки теж не віддам!
А шо, колготки теж твоя «особиста річ»?
Ти що, лабух сам?
Да!
Лади.
Ти ніби й так гарненько нас підігрів.
Щось одне можеш лишити: або гітару, або колготки.
Бард,
я пообіцяв Барбарі червоні колготки.
Може хрін з тою гітарою?
Ти всажений?
Гітару забирай. Колготи я тобі дістану.
Обіцяю.
Ладно.
Віддавайте гітару!
Поїхали.
Е, хлопці-пацани!
А шо то ви такі солідні і тікаєте?
Ви обіцяли мене провести без черги!
І шо тепер?
- Борзий, сучара! - Не проведем - зашкваримся!
Ага! Люди башлять перестануть.
Так-так, малий! Зараз все порішаєм!
Коля-Кувалда за базар відповідає!
Малий, я їду уперед, а ти за мною. Поняв?
Біля погранця тебе лишу - він про все буде в курсі.
Сідай.
- Здоров! - Дай Боже!
Шо то в тебе за така тачка?
«Мерс»! Шо, не видно?
Видно. Поздоровляю.
Та дякую!
Слухай, оформляй скоро,
ну, концерт, не вспіваю.
Кажу, поздоровляю, що, згідно з законом України,
ваш «Мерс» не може бути розмитнений,
поза як йому більше ніж десять років.
То від коли то?
Ну як, закон вступив в силу вчора.
- Федя, як це? - Слухай.
Має ж бути спосіб як проїхати, правильно?
Ну ви ж собі уже тут щось придумали, ну?
Федь, скажи прямо, скільки коштує розмитнити тачку.
Я заплачу.
Бард!
Бард.
Дай трохи грошей, я віддам.
Дай ще.
Во!
Всі бачать?
Шоу маст гоу он!
На тримай!
Та заспокойся ти. Чого так завівся?
Оформимо її транзитом, та й всі діла.
Скоро всі так робитимуть.
Холера!
В борги заліз.
Ще цей «Мерс»…
Барбара як побачить…
Бард, ну ти хоть дістанеш мені ті червоні колготки, що обіцяв?
Бард!
Ти пес цицькатий!
Кузя, ти нормальний взагалі, скажи?
Та, ти нормальний?
У когось тут концерт за дві години, а ви тут цьомки-бомки влаштували.
Барбара, ти звідки тут?
Ну, я ж знала, шо ти вернешся на концерт.
Ну, вибач, я без оркестру.
Музиканти зайняті, у них репетиція.
Кохана…
то тобі, червоні, як обіцяв.
Твій?
Мій.
Покатаєш?
Дякую страшно!
Труханити перед концертами мене не перестало.
Але після нашого феєричного тріпу я точно знав,
що мій вибір - правильний.
До того ж квитки розкупили,
то, може, шось і заробимо тим аматОрством.
Бляха. Так до слова і не звик.
Вітаю!
Вітаю! Вітаю! Вітаю!
Боже, ви такі круті! Пішли! Все, пішли!
- Розбираєм. - Обережно.
Обережно.
Так! Ну, ви реально круті.
Оце твоя…
Дякую, чувак!
Але не розслабляємось, через три дні маємо їхати.
- Куди їхати? - Шо, знов в Берлін?
Ні, в Берлін вам поки шо ранувато.
А от «на біс» - давай.
Давайте, давайте, люди уже зачекались.
Братан, турне:
Ворохта, Галич, Теребовля, Стрій. Во!
Яке ще турне?
Звісно, тріумфальне. Я вже про все добазарився.
- А ти яким там боком? - В смислі? Я тепер твій продюсер.
Можеш не дякувати.
Подякуєш тоді, коли я з вас зроблю реальних супер стар.
То ото серйозно, чи шо?
Я тебе коли небудь підводив?
Давай-давай, братан, давай. Гроші самі не заробляються.
Андрійку, я тебе вітаю дуже самого себе з днем народження,
бажаю тобі не загнутися ще в наступному році,
щось трохи ще нормального придумати.
Взагалі, бути нормальним пацаном, щоб
планка не сильно впала з твоєї голови,
щоб більш-менш не було соромно за то, шо ти робиш
і показуєш людям.