Downloaded from YTS.MX
Mine damer og herrer, byd velkommen til
Official YIFY movies site: YTS.MX
Jack Whitehall!
Skal vi have en drink i aften, London?
Så skal der drikkes!
Jeg nøjes med vand i aften.
Jeg vil ikke starte…
Jeg vil ikke starte med at være nederen,
men jeg havde et problem for nylig.
Ikke en intervention. Det er for stærkt,
men nogle af mine venner tog mig til side og sagde, de mente, jeg drak for meget.
Jeg tænkte: "Pis, det må jeg gøre noget ved."
Jeg er stolt af at kunne sige, at jeg i sidst uge fejrede,
at jeg nu ikke har set dem i seks måneder.
Tolv trin væk fra de tabere!
Jeg læste en artikel for nylig…
"Læste en artikel?" Jeg så en TikTok.
Ifølge den TikTok er rødvin faktisk sundt af flere grunde.
Så ja.
Det var en alkoholiker, ikke en læge, der hujede nede bagved!
Man ved, man drikker for meget,
når ens yndlingsdrink tillægges en sundhedsmæssig fordel.
Jeg har gennem årene samlet en for hver drink.
Lad os afprøve det i aften.
Råb nogle af jeres yndlingsdrinks. Så fortæller jeg, hvorfor den er sund.
Vodka i små mængder kan sænke dit kolesteroltal.
Hvidvin indeholder ellaginsyre, som er godt for kredsløbet.
Jägerbomber!
Jägerbomber holder en på dupperne, hvis du kører sent på aftenen.
Jeg tager en til.
Stella Artois? "Fucking Stella!"
I sin netundertrøje.
Jeg gennemgår alle øllene. Nogen sagde Guinness.
Stella indeholder riboflavin. Fremmer produktionen af røde blodlegemer.
Du sagde Guinness,
en stout, som indeholder jern, som hjælper dit immunforsvar.
Håndværksøl afslører, hvem af dine venner er nogle klokkefår.
Den store trend i dag er al den alkoholfri sprut, man ser overalt.
Det er gået for langt.
Forleden så jeg en flaske alkoholfri sambuca til salg.
Hvem fanden køber alkoholfri sambuca?
Breaking news,
ingen i verdenshistorien har bestilt en sambuca,
medmindre de er stangstive.
Ingen drikker buca for dens vidunderlige smagsprofil.
Det er ikke en drink, det er en straf.
Det er den ækleste drik, der findes.
Den smager af Bertie Bassetts kugler.
Den er så klam, det eneste serveringsforslag er "med ild i".
Der er ingen anden drink på markedet, som de gør det med.
"Sommelier, må jeg få en flaske Cabernet Sauvignon fra 1986?
Den skal ikke dekanteres. Bare smid nogle kaffebønner i
og sæt ild til svinet." Sambuca er så klam, at man kan gå i byen
og drikke sig selv så plørefuld,
at man indleder et skænderi med en svingdør,
bliver smidt ud af en natklub for at skide i en dames håndtaske
og river den af på en vagabond.
Når man vågner den følgende morgen,
er det, man fortryder mest, at man drak sambuca aftenen før.
Det er skørt.
Vi har alkoholfri sprut nu.
Vi har Beyond Meat.
E-cigaretter.
De fjerner vores laster.
Jeg ringede til min pusher.
Han tilbød mig noget, der hedder "Kokainerstatning."
Jeg prøver, nu hvor jeg er blevet ældre, at analysere mit forhold til alkohol.
Drinks er en slags krykke for mig,
for jeg har ret slem social angst.
Det overrasker folk, for jeg lever jo af det her.
Derfor elsker jeg whisky. Det er min drink.
Det er mit valg, for whisky justerer min interne monolog.
Den lille stemme i dit hoved.
For hvis jeg går ind i et rum ædru,
er stemmen i mit hoved en blanding af
min far og Severus Snape.
Går jeg ædru ind i et rum, tænker jeg: "Ingen her kan lide dig.
Se, hvor skuffede de er over, at du ikke tog din far med.
De fleste af de her fedtsyle ved ikke, hvem du er,
nu hvor Netflix slår ned på deling af adgangskoder.
De har alle bemærket din nye, latterlige frisure.
Du troede, du ved at lade det vokse ville ligne Kit Harington fra Game of Thrones.
I stedet ligner du en billig udgave af Richard Hammond."
Det fik alt for meget latter i aften.
Når jeg har fået en whisky indenbords,
forvandles stemmen mirakuløst til en skotsk hypeman.
Efter en whisky er det: "Oi oi, Jacky-boy!
Selvfølgelig kan du breakdance!
Jeg vil skide på, det er din bedstemors begravelse!"
Sådan er jeg efter en skotsk whisky.
Efter en japansk whisky lyder det sådan her.
Den springer jeg faktisk over.
Min opvækst er også skyld i mine sociale mangelfuldheder.
Jeg blev sendt på kostskole som tiårig.
Mine forældre var velstillede, men følelsesmæssigt bankerot.
Jeg ved, jeg er privilegeret.
At gå på sådan en skole er en stor fordel i livet.
Vil du se bevis på, at verden har for mange overklasseskuespilere,
så led ikke længere end min skole.
De gik alle sammen der.
Emma Watson og Robert Pattinson.
På Hogwarts. Jeg gik på Hogwarts.
Tom Hiddleston gik der.
Det betyder, at når de skriver om skolen
i aviser, blade og artikler, bliver de altid navnetjekket,
men ingen nævner mig.
Det er, som om jeg er skolens beskidte hemmelighed.
Fejet ind under gulvtæppet.
Jeg har et meget skrøbeligt ego, og jeg måtte tjekke skolens hjemmeside
for at se, om jeg er en af de berømte elever.
Jeg er der, men du skal scrolle ned i en halv time.
Jeg er helt nede i bunden.
Hvad kalder man det?
Jeg er under en roer!
En skide roer!
Ja, han vandt en guldmedalje, men i en båd, hvor der var otte af dem.
En ottendedel af en guldmedalje? Jeg har optrådt i O2 Arena!
Det er meget lettere at være enig i,
når jeg udelader, at han var med til handicap-OL.
Nej, for sent.
For sent, I har grinet af det nu.
Ikke pænt. Skam jer, London.
Griner af den enarmede roer. Ikke pænt.
Det passer ikke…
Han er ikke en enarmet roer. Det er ikke sandt.
En enarmet roer fungerer ikke, vel?
Båden ville sejle rundt i en cirkel. Stop.
Min pointe er følgende.
Det her er noget, jeg har talt om, denne krænkelse af mit tynde ego.
Jeg har brokket mig over, at min skole ikke er stolt af mig
i podcasts, radiointerviews og i tv.
Jeg har fortalt hele verden det.
Moralen i historien er,
vær forsigtig med, hvad du ønsker dig.
For seks måneder siden var der en historie om min skole.
Om en lærer, der var blevet anholdt
på grund af børnepornografiske fotos på hans computer.
Avisoverskriften lød:
"Pervers lærer anholdt på Jack Whitehalls tidligere skole."
Hvor er Emma Watson nu?
Han var ikke engang lærer, da jeg gik der.
De havde et billede af mig i artiklen.
Der er professor Pædo-svin
og en grinende mig, som om jeg var hans muse.
Hvad fanden er det?
Brug ikke det billede.
Det er det værste billede, der er taget af mig.
Det er så frastødende, at hvis de havde fundet det på computeren,
så var han sluppet af sted med det.
De måtte også svine mig til i billedteksten.
De mente, det var nødvendigt at påpege, at på disse to fotos
var den perverse ham til venstre.
PERVERS LÆRER, TIL VENSTRE, UNDERVISTE PÅ PRIVATSKOLE
Skandaløst.
Den mærkeligste reaktion på historien var min mors.
Jeg så min mor en uge efter, artiklen blev trykt.
Hun står i køkkenet med et selvtilfreds smil i hele bærret.
"Jeg så dig i avisen."
Jeg sagde: "Læste du artiklen?"
"Al omtale er god omtale."
"Jeg tror ikke, det gælder her.
Og for at gøre det klart, så rørte han ikke ved mig."
Ved I, hvad hun sagde? "Tag det ikke personligt.
Du var nok ikke hans type."
Hvad?
Det sidste spark I kuglerne kom, da jeg læste artiklen,
som jeg vil dele med jer.
Jeg har lagt det bag mig, men vil dele den.
Jeg tog den ned fra min mors køleskab og vil læse et uddrag.
Husk mit problem med, hvor jeg optræder på skolens hjemmeside,
hør det her og overvej, hvorfor det irriterer mig.
Jeg var ikke den eneste berømte elev, de besluttede at nævne i artiklen.
Hør efter, for det er subtilt. Klar?
"Der er rejst tiltale mod David Chambers,
en lærer på en af landets mest eksklusive privatskoler,
hvis kendte tidligere elever inkluderer Jack Whitehall
og Ghislaine Maxwell."
Vi hører ikke sammen!
Hvad i alverden tænkte journalisten på?
"Jeg skriver en artikel om en pædofil lærer i dag.
Hvem skal jeg navnetjekke? Hvad med en dømt menneskesmugler
og stjernen i Clifford - Den store røde hund."
Sæt ikke de billeder ved siden af hinanden i en artikel.
Det ser ud, som om jeg fører Clifford ud af retssalen,
efter han har vidnet.
Uartig hund.
Vi har knyttet bånd. Nu er I klar til noget hårdtslående materiale.
Jeg vil tale om et alvorligt emne.
Er det bare mig…
Er det bare mig, eller er de der
jeg-er-ikke-et-robot-tjek blevet sværere?
Det er ikke det alvorlige emne, bare en sidste ting, jeg må betro jer.
Hvad fanden har de gang i?
Jeg har fundet cykler gemt på tagbøjler.
Biler parkeret bag mure.
Forlede ledte jeg efter både. En af dem var oppe i et skide træ.
Har nogen oplevet det øjeblik, hvor man laver jeg-er-ikke-robot-tjekket
alene i soveværelset foran din bærbare,
og man har dumpet den så mange gange,
at man stopper og tænker: "Fuck,
måske er jeg en robot?
Måske er det sådan, robotter indser, at de er robotter.
De kan ikke finde ud af,
om et lyskryds består af boksen med lys
eller stolpen, det er på også.
Jeg har en eksistentiel krise her!
Jeg har ikke kunnet se ti lyskryds i træk.
Jeg er enten en robot eller cyklist."
Cybersikkerhed hænger mig ud af halsen.
Jeg tager pis på banken, når de stiller mig kontrolspørgsmålene.
"Jeg vil stille nogle kontrolspørgsmål.
Hvad er din mors pigenavn?"
"Også Whitehall. Vi vil gerne holde blodlinjen ren."
Eller min favorit, "Hvor mødte du din ægtefælle?"
Og min bank må acceptere svaret:
"Lige nu, sveske."
Min kæreste blev sur på mig,
fordi jeg har gemt hendes nummer under hendes fulde navn på min mobil.
"Vi har datet i tre år,
og jeg er gemt under mit fulde navn? Jeg er ikke en forretningsforbindelse.
Jeg burde have et sødt kælenavn."
Jeg tænkte: "Okay, fint."
Jeg har ændret det. Nu har hun et sødt kælenavn.
Vil I vide, hvad det er? Det er lidt plat.
Døm mig nu ikke.
Hun er nu "Engangsknaldet, der aldrig gik hjem."
Jeg har lov til at lave den joke,
for det, hun har gemt mig som i sin mobil, er hundrede gange værre.
Vi havde datet i seks måneder,
og jeg så i min kærestes telefon, at mit nummer var gemt som "Jack",
og så i parentes "London".
Hvad fanden?
"Jeg kender mange Jacks." "Hvor mange?"
Hun er den IT-kyndige. Hun har en app til alt.
Hun har Flo-appen. Kender I Flo-appen?
Søstre!
Jeg ved ikke, hvad det var. Flo-appen er ret smart.
Der er en mangel, og det er, at der ikke er en funktion
til at synkronisere den med sin partners mobil. Hun kommer mig i forkøbet.
Det ville være en absolut gamechanger.
Jeg siger ikke, at jeg har brug for alle de små detaljer,
men hvor ville det være utroligt, hvis Flo-appen kunne sende en besked
og advare mig om de tre dage hver måned, hvor jeg skal holde min kæft.
Hun advarede mig. Da vi først mødtes, sagde hun:
"Du skal vide, at jeg får virkelig slem PMS.
Virkelig slem. Fem eller seks gange om måneden."
Jeg er ikke læge, men det er måske noget andet.
Det viste sig, det var noget andet, for hun havde udiagnosticeret diabetes,
som var årsagen til det. Er der diabetikere her i aften?
Find din insulinpen og rejs dig op, til jeg siger stop.
Gør det ikke! Det er vigtigt værktøj.
Så hun er diabetiker,
og bizart nok var det den aften, jeg var vært for BRIT Awards
i 02 Arena og der, hun fik det.
Ikke fik det.
Hun fik det ikke, for det smitter ikke.
Bidt af en diabetiker, der forvekslede hende med en vingummi.
Det var den aften, vi fandt vi ud af, hun havde diabetes,
fordi hun fik diabetisk hyperglykæmi og besvimede.
Hun besvimede midt i Harry Styles' optræden.
Ja, jeg er klar over, det er noget af et sammentræf.
Der var et par løftede øjenbryn, ikke mindst mine.
En paramediciner forsøgte at genoplive hende.
"Åh gud, hendes blodsukker er kritisk højt."
"Er vi sikre på, at det ikke bare er Watermelon Sugar-højt?"
Jeg oplevede også mange af symptomerne på diabetisk hyperglykæmi,
da jeg så Harry Styles optræde.
Svimmelhed, åndenød.
Erektion, ikke det.
Hun endte med at blive kørt på skadestuen i en ambulance,
hvilket var en anderledes slags afterparty,
end jeg var vant til. Året før festede jeg med Stormzy og Rag'n'Bone Man.
Godt at se dig igen.
Du ignorerede mig tidligere. Det var fedt.
Så jeg…
Jeg var til afterparty året før med dem.
Denne gang var jeg på et hospital, hvor min kæreste var indlagt
med slanger i armene, og jeg sad i venteværelset
og frygtede, jeg aldrig ville se mit livs kærlighed igen.
Tak. Vi anede ikke, hvornår Harry ville optræde her igen.
Diabetesdiagnosen var et chok.
Hun er ikke den typiske diabetiker.
Så I kan se hende for jer, og jeg vil give jer visse oplysninger om hende.
Før hun datede mig,
var hun sammen med ham skuespilleren, ret gammel. I har set ham i nogle ting.
Han er miljøaktivist.
Leonardo DiCaprio.
Leonardo Di-fucking-Caprio.
Det var svært at leve op til.
Ved I, hvor deprimerende det er?
At vide, din kæreste kun er sammen med dig,
fordi hun fyldte 26.
"Tik farvel og tak."
"Kom her. Jack giver aldrig slip på dig."
Også deprimerende, fordi jeg aldrig kan se hans film igen.
Jeg elskede hans film. Ikke længere. Jeg kan kun tænke på dem.
Ja. The Departed, Gangs of New York.
Titanic. Jeg kan ikke se Titanic mere.
Jeg hepper på isbjerget til sidst. "Kom så, Rose! Hold ham under vandet!"
Jeg ved, det er værre for hende.
Hun har måttet bytte Wolf of Wall Street
ud med labradoodlen fra London.
Hun har taget sin diabetesdiagnose i stiv arm.
Hun prøver at eje den.
Taler om den, oplyser folk, skaber opmærksomhed.
Hun laver de her tutorials på Instagram, som er gode.
Hun har kun begået én fejl, men den var stor.
Hun lavede en guide om insulinindsprøjtninger
på Instagram, i det offentlige rum,
som endte med, at min kæreste udtalte:
"I sidste ende føles det bare som et lille prik.
Jeg er så vant til det nu, at jeg næsten ikke kan mærke det."
Det er de præcise ord, hun brugte,
for det tisekundersklip endte op i alle mine gruppe-chats,
inklusive familiens WhatsApp-gruppe.
Sådan opdagede jeg, at min far kan bruge både et forstørrelsesglas
og aubergine-emojien.
FAR DEN HAR DU IKKE ARVET FRA MIG
Ha-fucking-ha.
Det er mest på det område, diabetes påvirker ens forhold.
Bugspytkirtlen producerer ikke nok insulin,
så man skal holde øje med sit blodsukker.
Træner man hårdt, kan det blive farligt lavt.
I det virkelige liv betyder det,
at jeg nu kan se præcis, hvor god min præstation har været
mellem lagenerne
baseret på, hvad min kæreste spiser bagefter.
Ruller jeg om på den anden side,
og hun spiser en hel Toblerone,
tænker jeg: "Bravo, Jack. Godt arbejde."
Hvis hun nøjes med en enkelt Skittle, tænker jeg: "Jeg må oppe mig næste gang."
Hun finder sig i så meget.
Jeg spurgte: "Vi har datet i tre år.
Da vi begyndte at date,
var der så nogle røde flag?"
Hun svarede: "Helt ærligt, så var der ingen røde flag."
Jeg tænkte: "Åh gud, hvor er det sødt."
Hun sagde: "Der var mange regnbueflag."
Jeg tænkte: "Åh gud."
Jeg spildte næsten min mimosa. Jeg kunne ikke tro det.
"Du har lige ødelagt denne brunch."
Det hører jeg faktisk ret ofte.
Da jeg boede i USA, sagde mange amerikanere til mig:
"Jack, vi var usikre på om du var brite eller bøsse."
Bare fordi jeg stikker min lillefinger frem
mens jeg fylder munden?
Jeg har også indset, at vi har helt forskellig smag.
Jeg tror ikke, det er usundt.
Nogle mener, ægte kærlighed er,
når man elsker det samme og afslutter hinandens sætninger.
Røv og nøgler.
Ægte kærlighed er at elske dem, selvom man afskyr alt, de brænder for.
Vi kan ikke blive enige om noget. En komiker, tv-program.
Min kæreste elsker den serie, hvor folk dater,
som har indlæringsvanskeligheder.
Love Island.
Der er andre serier, hun elsker,
som hun helst ser om aftenen.
Lad os sige, vi ligger i ske i sengen.
"Hvad skal vi se, mens vi døser hen i hinandens arme?"
"Hvad med den her? Connecticut Cannibal."
Hvad er det med jer damer og true crime,
lige før I skal i seng?
Så vågner I den følgende morgen og proklamerer:
"Åh gud, jeg havde det værste mareridt."
Hvorfor mon?
Du faldt i søvn til en dokumentar om en seriemorder,
der går målrettet efter diabetikere.
Vi kan ikke se noget sammen på grund af spørgsmålene.
Jeg har aldrig oplevet noget lignende i hele mit liv.
Der er 110-årige kvinder med alvorlig kognitiv svækkelse,
der stiller færre spørgsmål end min kæreste, mens de ser tv.
Hun har brug for en "tidligere" i begyndelsen af hver scene.
"Hvem er han? Undskyld, hvad hedder han igen?
Er han god eller slem? Hvorfor sagde han det til ham?"
"Hvorfor hører vi ikke efter og finder ud af det?
Sådan fungerer en scene!
I begyndelsen vil der være ting, vi ikke ved.
Og til sidst vil vi have fundet ud af flere ting.
Det er historiefortællingens grundprincipper.
Men vi lærer ikke noget, hvis vi taler hen over dialogen.
Hvad med, at vi stiller vores spørgsmål med vores indre stemme?"
"Åh gud, du er så passiv-aggressiv.
Vil du ikke have, jeg forstår det, så sidder jeg her i stilhed.
Helt forvirret, hvis det er det, du vil."
Ti sekunders pusterum, ti sekunders stilhed falder over rummet.
"Åh gud. Jeg tror, vi har fået et gennembrud."
Den næste scene starter, og som på tælling begynder de igen.
"Hvem er hun? Hvad hedder hun nu? Er hun god eller slem?"
Hun er hovedpersonen. Hendes navn er Gurli Gris!
Jeg burde ikke hænge hende ud. Jeg burde forsvare hende.
Det er min pligt som hendes mand.
Den eneste gang, jeg kæmper i vores forhold,
er, når jeg skal være alfahannen.
Fuck dig. Hvad var det?
Kun en kvinde, der ufrivilligt griner af tanken om, at jeg er en alfahan.
Det kan jeg godt være.
Denne positur hjælper mig ikke lige nu.
Jeg ligner en såret due.
Men jeg bliver holdt til en latterlig høj standard,
fordi den fyr, hun datede før mig,
var en rigtig mand.
Han var fra det nordlige England. Han drak øl. Spillede rugby.
Han kom op at slås. Ofte på hendes vegne.
Hvis nogen ikke respekterede hende, slog han dem ud.
Jeg sagde: "Nu du kender mig, hvis nogen ikke respekterer dig,
så lær at vende den anden kind til.
Jeg er skåret af et andet stof.
Nu, hvis nogen skuler til hende, forventer hun, der bliver et værre postyr.
Nej, det er ikke min stil, som I nok har gættet
ud fra min brug af ordet postyr.
Men i sidste ende er jeg også en kujon.
Og som kujon kan jeg metabolisere respektløshed ekstremt effektivt.
Hun kæmper virkelig med det.
Vi havde en situation. Jeg optrådte i Austin i Texas,
og bagefter gik vi på en slags natklub.
Vi står i kø til natklubben.
Oppe foran står der en udsmider.
Og han var koloenorm, som en Aberdeen Angus-ko i jakkesæt.
Han var uhøflig over for min kæreste, men han er jo udsmider.
De hyrede ham ikke for hans gemytlighed. Hun er straks på nakken af mig.
"Åh gud. Hørte du det? Han var grov over for mig.
Han var grov over for din pige, Jack.
Lader du det passere? Lader ham være grov over for din pige?
Vil du bare stå der, Jack, og ikke gøre noget ved det?"
"Ja.
Har du set svinets hoved?
Jeg kan ikke påføre denne mand smerte.
Allerhøjst måske såre hans følelser. Men det er alt, jeg kan diske op med.
Jeg er blot en ydmyg ordsmed, Roxy.
Selvom jeg tror fuldt og fast på, at pennen er mægtigere end sværdet,
så er vi i USA lige nu,
og de her pikhoveder har våben."
Det er sandt.
Hun kunne ikke lade det ligge. "Tænk, at du lod ham vanære mig."
Det var det ord, hun brugte, "vanære." "Ja, for vi stod i kø til en natklub,
ikke middelalder-Frankrig."
Måske er det det, jeg skal gøre. Næste gang en udsmider "vanærer" hende,
må jeg sætte det store kostumedrama i værk.
Næste gang en udsmider er grov over for hende,
går jeg op forrest i køen til pubben,
hiver en af mine sokker af,
slår ham i ansigtet og siger:
"Jeg kræver oprejsning!
Du har besudlet denne fine unge jomfrus ære.
I dag er dagen, hvor du bliver tvunget til at æde dine modbydelige ord,
din proteinslugende, pølsefingrede tumpe!
Jeg indkalder dig straks til p-pladsen til nævekamp!
Mød dine dansepartnere i aften,
Lord Venstrehook og Lady Sluk-lyset.
Jeg svæver som en sommerfugl og stikker som en bi.
Og jeg har hofter som Shakira, fordi jeg ofte står på ski."
Mit problem er, at jeg ikke er voldelig,
men efter et par drinks elsker jeg lidt utyskestreger.
Der er en anden ting, jeg ikke er stolt af.
Det var i min forspildte ungdom.
Jeg var på Ibiza, festøen, til rave på en af natklubberne.
Lad os bare sige, der kom nogle drinks indenbords.
Og muligvis andre ting også.
Jeg var på Ibiza, min kæbe var på fastlandet.
I denne tilstand
udfordrede en af mine venner mig til
at binde en fyrs manbun op.
Jeg var ligesom: "Åh gud, det er en
vidunderlig idé!"
"Jeg er en samfundsvogter, der gør verden til et bedre sted,
befrier den for tumper, en manbun ad gangen."
Jeg fandt mit bytte. Han var en ung fyr.
Han havde tatoveringer. Skinny jeans, mavetaske.
En ordentlig kvast ovenpå hovedet.
Han lignede en My Little Pony på steroider.
"Fandeme ja."
Jeg forfulgte mit bytte.
"Jeg kan godt binde hans manbun op, uden han opdager det."
Spoiler alert,
det kan man ikke.
Jeg sniger mig ind.
Jeg svæver beruset over hans hoved som en klo på dyrskuet,
og pludselig blev jeg pinligt ædru.
Jeg fik fat i hans manbun, uden han mærkede det.
Da jeg bandt den op, indså han, hvad der foregik.
Han vender sig om, rasende, hans hår falder ned i ansigtet.
"Hvorfor fanden gjorde du det?" Jeg sagde: "Because you're worth it."
Jeg leverede den sidste replik sådan.
Der var høj musik på natklubben, så han hørte det måske som:
"Undskyld, her er din hårelastik."
Min frisure er helt uglet nu.
Åh gud, nej. Er det bedre?
Hvor kom jeg fra? Nå ja, tåbelig opførsel.
Hvorfor fanden vil jeg blære mig med det?
Det er ikke opførsel, som er passende for en snart midaldrende mand.
Det her er nok sidste gang, jeg kan slippe afsted med
at blære mig med mine fulderik-eskapader.
Fordi, som mange af jer ved,
når jeg snart voksenlivets boss-niveau,
da min kæreste er gravid.
Det er ikke mit.
Det er et dejligt billede.
Ja, tak.
Bare et lille improviseret foto, vi tog derhjemme.
For vores familie og venner på Hello! Og vi… Nej.
Det er det foto, hun ville bruge.
Det her afspejler bedre min sindstilstand på det tidspunkt.
I ville også se sådan ud, hvis I havde set, hvad jeg så.
Kan I ikke se ligheden? Seriøst?
Det er mit barn. Det er faktum.
Og det… Det sker.
Det er skørt, fordi der ikke er nogen prøveperiode.
Man kan ikke levere det tilbage.
Taber du det i badekarret, kan du ikke lægge det i ris
og håbe på det bedste.
Jeg prøvede at indhente råd, før jeg traf denne monumentale beslutning.
Man kan ikke spørge andre forældre.
Spørger man andre forældre, er der ingen mellemvej.
På den ene side
er der dem, der taler om det med dement entusiasme.
Fødslens mirakel,
som om ingen andre har oplevet den før.
"Du må få et. Det vil ændre dit liv."
Som røvhullerne med deres airfryers. Det er bare: "Okay."
På den anden side er der dem, der minder om Vietnam-veteraner.
Fjernt blik. Dækket af babyopkast.
"Gør det ikke, mand. Du var der ikke!"
Jeg mødte en af dem, fuld til et bryllup,
som bare måtte give mig disse uønskede råd.
"Lad mig fortælle dig, hvad du skal gøre, Jack, mens du kan.
Få mest muligt ud af dit liv,
for nu skal du høre, hvad der vil ske.
Du bliver gift og får et barn,
og så er dit liv forbi."
"Okay, mor. Tak for peptalken.
Ved du, at den sambuca, du drikker, er alkoholfri?"
Jeg formåede at gøre, hvad mange mænd gør i denne situation.
Jeg forsinkede det.
Jeg fik en hund først.
Det gør mange fyre.
Vi havde været igennem en personlig tragedie på det tidspunkt,
og det føltes, som om vi enten måtte gå i terapi eller få en hund.
Jeg tænkte: "Tale med en fremmed i en time om mine følelser?
Hvilken race skal vi købe?"
Hun ville have den til følelsesmæssig støtte.
Jeg ville have en vagthund.
En intimiderende hund.
Den slags hund, man ser tatoveret på en Millwall-fans arm.
En hund, der giver en smule afstand og respekt,
når man går ned ad gaden på vej til pubben
for at drikke et par pilsnere med drengene.
Vi gik på kompromis og fik en puddel.
Jeg ville have en hund. Den her ligner noget fra et Kinderæg.
Det er ingen vagthund. Jeg bliver hånet på grund af den.
Jeg var på pub med mine venner.
En gammel knark kigger på mig og min hund. "Findes din hund i en mand-version?"
Angreb mig!
"Man kan ikke skue en hund på hårene.
Send den et forkert blik, så flår den dig i stykker.
Du må hellere bede til, at hun ikke kommer ud af håndtasken."
Vi har den mest bovlamme race. Vi kompenserer for det med navnet.
Ved I, hvad hun ville kalde pudlen?
Beyoncé.
Absolut ikke. Jeg satte foden ned. Vi har ikke en hund, der hedder Beyoncé.
Det råber jeg ikke offentligt.
Forestil jer mig i en park
med en lille puddel, der bjæffer,
og jeg råber: "Beyoncé! Kom tilbage til din far!"
Nej. Jeg ville hellere lade hunden stikke af.
Uanset hvad min kæreste siger. "Hvad er der sket med hunden?"
"Elskede du den, havde den været i snor."
Hun kalder mig dens far.
Men jeg er dens herre. Vi holder en vis standard.
"Nej, du bør behandle hunden, som du ville behandle vores barn."
Googler: "Er der kostskoler for hunde?"
Hun sagde, vi reddede den.
Nej. Jeg betalte en kvinde på nettet for den.
"Men hunden reddede mig." Det er ikke det, det betyder.
Denne kvinde, opdrætteren. Hun gennemskuede os straks.
Det var en Covid 19-hund.
Ved I, hvad hun ville have for pudlen?
Fem tusind pund.
"Rart at møde en medkomiker."
Det er totalt udelukket, at jeg betaler det for en hund.
Det forhandler jeg ned, det kan du roligt regne med.
Vi skulle møde hunden først. Men ikke i virkeligheden,
for holder du den, bliver du forelsket og løbet er kørt.
Du afleverer pengene på stedet.
Jeg sagde. "Vi laver et Zoom-opkald." Ja. Vi holder lidt afstand.
Vi arrangerede et opkald,
så Roxy kunne se den og opdrætteren se, der ikke stod "tumpe" i panden på mig.
Jeg forberedte Roxy på Zoom.
"Du må ikke virke for interesseret, når vi taler med denne charlatan.
Gør du det, kompromitterer du min forhandlingsposition.
Husk pokeransigtet. Kølig, rolig og fattet.
Det er vores stikord."
Zoom-mødet starter. Opdrætteren viser os den lille hvalp.
Hvalpen nyser.
Min kæreste bryder ud i gråd.
"Åh gud! Det er det smukkeste væsen, jeg nogensinde har set!
Jeg er forelsket!
Jeg slår mig selv ihjel, hvis jeg ikke kan få hende!"
"Godt klaret. Præcis som vi aftalte.
Tusind tak, Roxy, fordi du trak mine bukser ned,
påførte glidecreme og bøjede mig forover for denne kvinde."
Seks tusind pund.
Jeg betalte seks tusind pund for en gøende toiletbørste.
En defekt en. Jeg købte en defekt hund.
Det er en smuk skabning, men den er defekt.
Opdrætteren afleverede den en uge senere. Ankom i sin nye Porsche.
"Hej!" "Fuck dig."
Giver mig hunden. Den er defekt. Har underbid og vejrtrækningsproblemer.
Har ikke nok brystvorter.
Man skulle tro, jeg håbede på et bestemt antal.
Jeg er ligeglad med, hvor mange den har, så længe det ikke er syv.
Det bør ikke være et primtal. Den bør have et deleligt antal.
"Tag et billede af dyrets understel og send det til opdrætteren.
Jeg vil have rabat."
"Rabat for en manglende brystvorte?"
"Find nu bare på en grund.
Sig, vi købte hunden for at kunne malke den.
Vi vil vænne os af med at drikke havremælk,
og hamsteren kunne ikke producere nok. Jeg er ligeglad!"
Den kan ingenting. Den er vild.
Jeg forventede, den kunne lave vejrmøller og servere morgenmad på sengen.
Den lystrer hverken sit, apport eller plads.
Men den har sin egen Instagram-konto.
Det var en prioritet, at gøre den til hunde-influencer.
Min kæreste styrer denne absurde konto som den.
Poster billeder som hunden. Sender mig beskeder som hunden.
Nogle gange er det sødt, andre gange ikke. Især når beskederne fra hunden
er lidt aggressive.
Som den anden aften. Jeg var på pubben med mine venner.
Pludselig bliver mine DM'er oplyst af en vred puddel.
"Er det acceptabelt at gå ud og drikke uden at sige, hvad tid du er hjemme?
"Det ved jeg ikke, Beyoncé. Ikke mindre end at skide på tæppet."
Jeg siger til mine venner: "Jeg bliver nødt til at gå.
Beyoncé er på nakken af mig."
Jeg har det som Jay-Z,
men jeg har 99 problemer, og min tæve er et af dem.
Jeg fik en kinky besked fra hunden forleden.
Utilsigtet, må jeg tilføje.
Jeg postede et billede på Instagram af mig i bar overkrop.
Min kæreste skrev en sexet kommentar. Desværre havde hun glemt at skifte konto.
Jeg åbner Instagram,
og under billedet af mig i bar overkrop havde hunden skrevet:
"Jeg vil sidde på dit ansigt."
En del af mig tænkte: "Gudskelov, nogen har lært dig at sidde."
Men det virker at få hunden først.
Jeg var ikke hundemenneske, men nu elsker jeg den.
Hvis jeg kan elske denne gøende, skidende
og brystvorte-defekte fnugbold,
er jeg måske klar til næste skridt. Så vi besluttede at prøve at få et barn.
Det var ikke det nemmeste. Der var bump på vejen undervejs.
Jeg vil ikke give jer den Instagram-filtrerede version af mit liv.
Vi mistede en baby efter en spontan abort, som er en forfærdelig ting.
Denne underlige sorg er indhyllet i hemmelighed.
Jeg talte ikke om det længe. Så snart jeg var tryg ved at dele det
og indså, at andre havde oplevet det samme, var det en stor trøst for mig.
Og min kæreste var så stærk gennem det hele.
Jeg er fuld af ærefrygt. Hun var så ukuelig.
Hun var fantastisk, og det rekalibrerede min tankegang.
Jeg gik fra at være bange, forvirret, ambivalent over idéen om at få et barn,
til pludselig at ville være far mere end noget andet i verden.
Tak.
Jeg følte mig skyldig over, at det tog mig så længe
at nå et punkt, hvor jeg ønsker at falde til ro.
Jeg forhalede det.
Mine sluttyvere var en periode med dumme narrestreger.
Jeg jagtede nydelse. Og da jeg var i trediverne, sneg lykken sig ind på mig.
Jeg ville tage skridtet, også på grund af min far.
Jeg ville så gerne give ham et barnebarn uden for ægteskabet for at pisse ham af.
Det er ikke den eneste grund til at få et barn,
men hvilken bonus at irritere den gamle.
Og endnu bedre, Roxy er fra East End i London.
Hvor fantastisk er det?
Michael Whitehall bliver bedstefar til en Cockney-bastard.
Vi fik terminsdatoen forleden.
Vi fik den første scanning, og jeg så babyen for første gang.
Øjne og næse, dens hjerteslag, den lille sølvske i munden.
Sygeplejersken var lidt vag om terminsdatoen.
"Så terminsdatoen er mellem 10. september
og 12. september.
Jeg sagde: "Det føles, som om der er en dato i midten,
som du ikke vil sige."
Det er, fordi mit barns terminsdato er 9/11.
Roxy blev ked af det. Jeg var mere pragmatisk.
Jeg tror ikke, det vil påvirke vores liv.
Det udelukker nok navnet Osama, men…
Det stod ikke højt på listen.
"Det er lille Osama bin Whitehall. Det er et slægtsnavn."
Hvis I bliver stødt af den kommentar,
vil I ikke høre, hvad min far sagde, da jeg sagde det.
Jeg kom ud efter scanningen. Roxy var stadig bedrøvet.
Jeg sagde til min far: "Der er gode og dårlige nyheder."
"Den gode nyhed er, babyen er rask. Den dårlige er, terminsdatoen er 9/11."
Han sagde: "Det kunne være værre. Hvis I skulle have tvillinger."
Nej.
"Nej, Michael.
Det siger jeg ikke til Roxy.
"Men måske nævner jeg det i en Netflix-special engang i fremtiden."
I øjeblikket går mit liv ud på at afvise hendes upassende navneforslag.
Forleden kom hun ind i soveværelset. "Hvis det er en pige, Phoenix."
Jeg tænkte "Fandeme nej."
"Hvorfor? Phoenix er et sødt navn." "Phoenix er et strippernavn."
"Hvordan ved du det?"
"Jeg har aldrig været på stripklub,
men jeg tænker, det er noget, en stripper hedder.
Rettidig omhu. Vi googler det."
"Googler hvad?" "Skriv 'Top ti strippernavne.'"
Vi havde et mærkeligt øjeblik med babybøgerne
og de ti største strippernavne på Google.
Der er en side med populære strippernavne,
og Phoenix er ikke et af dem.
Men ved I, hvad nummer et er?
Roxy.
Vi holder fast i familietraditionen.
Vi havde seks måneder, før vi forsøgte at blive gravide.
Jeg ville gøre alle de sjove, spontane, letsindige ting,
som vi ikke kunne gøre med et barn.
Hun sagde: "Ja! Som at køre Route 66 eller tage på safari."
Jeg tænkte at ryge crystal meth én gang
for at se, hvad det er, folk fabler om.
Man vil bare have mere.
Jeg gik med til safarien. Hun har altid villet på en.
Jeg kan ikke forestille mig noget værre, for som vi ved, er jeg en kæmpe kryster.
"Vi gør det, men på mine betingelser."
Jeg er nødt til at betale for den bedste safari.
Jeg er nærig med visse ting. Det er ikke en af dem.
Er jeg på deres område, bliver det i en pansret firhjulstrækker.
Jeg skal bruge en parkbetjent, der ligner The Rock.
Man kan gøre det billigt.
"Se, han tilbyder det til halv pris."
"Mener du ham med rickshawen
og det venstre ben, der slutter ved knæet?
Han tilbyder det til halv pris,
for han skal kun køre dig ind på Serengeti.
Det er ikke en safari, men en budtjeneste for løver."
Man får intet at forsvare sig med. Ingen kniv eller pistol.
Det eneste, de gav mig til at forsvare mig selv mod løver,
den første morgen, var et lufthorn.
Et lille lufthorn.
"Hvad fanden skal jeg bruge det til?
Hvis jeg bliver maltrakteret af en løve,
hiver jeg mit lufthorn frem, tuder med det og hvad så?
Advarer andre løver i området?
Så er der mad!"
Alle de råd, de giver dig, er noget vrøvl.
Jeg ville vide besked om alle eventualiteter.
"Hvad gør jeg, hvis en elefant angriber mig?"
De sagde: "Hvis en elefant angriber dig,
bør du kravle op i et træ."
"Jeg er ikke et skide egern.
Jeg kan klatre op i et på 20 minutter, hvis jeg får en hestesko
og elefanten, der jager mig, er halt.
Jeg klatrer ikke op i disse træer,
for ingen af dem har grene,
for elefanterne har spist dem alle!"
Man vælger ikke, hvem man følges med. Det står ikke i brochuren.
Det er et stort problem. To af os på safari.
Bilen havde seks sæder. Regn selv resten ud.
På vores safari, viste det sig,
skulle vi dele vores bil
med en familie på fire
fra Florida.
Det var også min reaktion.
Disse floridianere… Hvad hedder folk fra Florida?
Disse racister…
Jeg må beskrive deres udseende. Det er vigtigt. Jeg vil ikke være grov,
men de havde en bagdel, der sagde spar to, som man siger.
Jeg vil ikke nedgøre dem. "Big is beautiful." Kropspositivitet.
Jeg dømmer ingen på grund af deres størrelse.
Medmindre
jeg sidder i en bil med dig
omringet af sultne løver.
På det tidspunkt bliver jeg lidt dømmende.
Det forvandlede en afslappende ferie til en nervepirrende rutsjebanetur.
Hver dag trillede vi rundt på Serengeti
sammen med en mand, der var en döner-kebab i en MAGA-kasket.
Hver gang jeg passerede en løve, så jeg den slikke sig om læberne.
Sendte buffeten på hjul et begærligt blik.
Jeg følte mig som running sushi.
Roxy forsøgte at berolige mig. "Bare rolig.
Hvis løverne angriber os, spiser de sig nok mætte i floridianerne først.
De kan ikke også spise os."
Jeg tænkte: "Hvad, hvis vi er forretten?
Du går ud fra, at vi er desserten.
Du af alle bør vide,
at du ikke indeholder nok sukker til at være en dessert!"
Den næste morgen, kraftedeme,
kommer floridianerens kone ned til morgenmad,
på en safarirejse,
og hun havde en skjorte med zebratryk på.
"Hej!"
Jeg sagde: "Helt udelukket." Aldrig.
Prøv igen. Forsvind."
Jeg gennede hende ind i teltet med lufthornet, så hun kunne skifte.
Vi var på safari.
Hun kom klædt som bytte.
Jeg var så bekymret for at tiltrække dyrene,
at jeg ikke engang brugte min Lynx Africa-deo den morgen.
Det var den anden ting, jeg tænkte på.
Det er lidt af en distraktion, men jeg tænkte:
"Hvordan i alverden er zebraen ikke uddød?"
Hvad fanden røg Gud, da han fandt på dem?
Han skabte verden på syv dage.
Zebraen blev nok skabt kl. 17:55 fredag aften.
"Vi er fremme ved Z.
Lad os få den klaret, så kan vi kan gå på pubben.
Zebra, du bliver en fed, lidt langsommere version af en hest,
og vi placerer dig i Afrika
med alle de farligste rovdyr i verden.
Spørgsmål?"
"Bare et par stykker.
Hvis jeg skal være derude med de onde røvhuller,
så bør jeg nok passe ind.
Må jeg få noget camouflage?"
"Vi tænkte sorte og hvide striber.
Meget slankende."
"Sorte og hvide? Har du set landskabet, makker?
Alt er beige.
Jeg arbejder ikke i en Foot Locker.
De andre dyr, hvis de vil gemme sig, finder en busk eller et træ.
Min eneste chance er at få billetter til Newcastle-Juventus.
Hvis jeg skal derud klædt som et fjols,
må jeg kunne forsvare mig.
Alle de andre byttedyr har store stødtænder,
horn eller gevirer, der stikker ud af deres hoveder.
Hvad foreslår I til mig?"
"Hanekam?"
"Så intet våben, bare en iøjnefaldende frisure? Mange tak.
Er det mig? Offer for et primordialt madorgie,
fordi jeg ligner en lesbisk stregkode?"
Det var en sidebemærkning.
Jeg er ikke færdig med floridianerne. Der var også samtaleniveauet.
Hver dag ventede hun på mig i bilen.
Hun sagde: "Hvad vil I helst se på denne safari?"
Hendes mand sagde: "Jeg vil se en tiger."
Held og lykke. Du er på det forkerte kontinent.
Den eneste måde, jeg kunne komme igennem ugen på,
var at bilde floridianerne ind, at løverne var homoseksuelle.
Han brød sig ikke om den snak.
"Hvad i alverden snakker du om?
Jeg ved ikke, hvad de lærer jer i skolen i England,
men det sker ikke i naturen.
Der findes ikke homoløver."
En flok løver hedder "pride" på engelsk?
"Okay."
"Det er ikke naturligt."
Det siger højreorienterede fundamentalistiske kristne.
Kan I huske, da Skønheden og Udyret
ville have en homoseksuel figur?
De fundamentalistiske kristne var oprørte.
"Det kan man ikke have i en Disney-film, en mand, der elsker en anden mand.
Det er ikke naturligt."
Ikke naturligt?
Den film handler om en kvinde, der knepper en gnu.
Det har jeg ikke taget direkte fra Disney-beskrivelsen.
Det må stoppe. Voksne, der bliver oprørte over tegnefilm.
Det er lige sket med Den lille Havfrue.
Hende, der spiller Ariel, er af blandet herkomst.
Racistisk Twitter var i oprør. "Ariel kan ikke være af blandet herkomst."
Hun er en havfrue.
Hun er den mest blandede karakter, der er blevet undfanget.
Fra taljen og ned er hun blandet grill.
Det værste var et tweet med tusindvis af retweets
af en racistisk troll, der spillede videnskabskortet.
Hvor ynkelig er du,
når du bringer videnskab ind i denne diskussion?
"Det er ikke engang videnskabeligt muligt,
for hvordan kan der komme nok sollys ned på havets bund til,
at den lille havfrues hud kan producere melanin?"
"Det ved jeg ikke. Hvad med at spørge den talende krabbe?
Vil du tale med ham? Selvom jeg ikke tror, I vil komme overens,
da han lader til at være en rastafari."
Det er skuespil.
Og hvad så?
Det eneste, de burde have opdateret, er slutningen.
Er Ariel af blandet herkomst, lever de nok ikke lykkeligt.
Hun gifter sig med prinsen, bliver jagtet af pressen og laver en Netflix-dokumentar.
Jeg ville ikke komme ind på det, men nu…
Må jeg høre, om I er Team Meghan og Harry?
I er Team Kongefamilien?
I er Team Pisseligeglade?
Jeg er i jeres lejr.
Jeg har lidt ondt af dem, men i sidste ende,
at tage Netflix' penge og lave et program, hvor du ydmyger familien…
Jeg vil gerne se mere mangfoldighed.
Jeg så en banebrydende nyhed for nylig,
at Marvel har annonceret deres første trans-superhelt.
Det er dejligt.
Den eneste, jeg havde ondt af, da jeg læste det,
var ham, der fandt på Transformers.
En superhelt, der er en kvinde, der var en mand? Fint.
Men banebrydende?
Optimus Prime var en lastbil.
Vent bare til de transformers begynder at deltage i kvindesport.
Piers Morgan er oprørt nu,
fordi deltageren i kvindesvømning på bane tre
har en fordel, fordi hun biologisk blev født som mand.
Vent, til han hører, at svømmeren i bane seks blev født som en ubåd.
Det er et symbol på et større problem, at alle skal have en mening om alt.
Jeg kan godt lide, hvad min bedstemor plejede at sige:
"Meninger er som prutter.
Hold dem inde, for ingen sætter større pris på dem end dig."
Det er vise ord.
Men vi har vænnet os til det,
for vi bliver bedt om vores mening alt for tit.
Vi har Yelp, TripAdvisor , Uber og Amazon.
I butikkerne: "Udfyld spørgeskemaet. Giv os din feedback."
Når man forlader et lufthavns-wc, bliver man mødt af et panel af ansigter,
så man kan fortælle dem, hvor glad det gjorde en at skide.
Og Twitter, hele verdens offentlige toilet,
der gør det muligt at dele alle ens tumpede meninger med hele verden.
Jeg tænker på det, nu hvor jeg bringer et barn ind i denne skærsild.
"Hvilket råd ville jeg give dem?"
Det enkle råd, jeg vil give mit barn, og alle andre, er dette.
Det, vi skal lære, er, at nogle gange
er det okay at lade folk, der ved, hvad de taler om,
tale om det, de ved noget om.
Der er mange ting, jeg ikke ved så meget om,
og derfor er der en del diskussioner,
som det nok er bedst, jeg ikke blander mig i.
Jeg siger ikke, vi ikke bør have meninger. De er vigtige.
Jeg siger, at man ikke behøver have en mening om alt.
Af og til, meget sjældent, kan der ske det,
at man kan tilføje noget af interesse til diskursen.
Men indtil da, vent på din tur,
vælg dit øjeblik, og på den høfligste måde,
hold din kæft i mellemtiden.
En omstændelig måde at sige: "Drop al negativ feedback om i aften på Twitter."
Jeg tror, at jeg måske har tilbragt lidt for meget tid i USA.
Jeg fik virkelig hjemve.
Jeg vil fortælle jer om et af de sværeste øjeblikke.
Jeg forsøgte at have et langdistanceforhold med Rox.
Det var svært, og vi talte i telefon sammen.
Jeg lagde på og følte mig meget trist og alene.
"Jeg ved, hvad jeg skal gøre. Spise et godt måltid.
Jeg vil traktere mig selv."
Så jeg finder en restaurant, og jeg spiser gerne alene,
men jeg vil gerne have, det foregår lidt diskret.
Jeg ser på det at spise alene på en restaurant som jeg ser på sex.
Ind og ud så hurtigt som muligt, minimal øjenkontakt,
hastig exit og kvinden er skuffet over drikkepengebeløbet.
Jeg hvisker mit navn til servitricen,
og hun kommer ud igen fem minutter senere og råber mit navn
i den mest deprimerende sætning, jeg nogensinde har hørt.
Hun siger:
"Jack Whitehall.
Festmiddag for en."
Festmåltid for en?
Det er den mest deprimerende beskrivelse af min frokost, jeg nogensinde har hørt!
Og nu kigger alle over for at se, hvem medlidenhedsfesten er for.
Jeg må gå med bøjet hoved gennem restauranten.
Hun placerer mig til medlidenhedsmåltidet.
Hvorfor gør servitricer det, hvis du spiser alene?
Hun kommer hen til mit bord og gør et stort nummer ud af
at fjerne kuverten over for mig.
Hvorfor gør de det?
Som for at sige: "Ingen skal kigge på dig
og få det indtryk, at du venter på nogen.
Nej, alle her skal vide,
at du nok kommer til at dø alene."
"Hvorfor tager jeg ikke min stol og vender den mod væggen,
så jeg ikke risikerer at få øjenkontakt med de andre glade gæster?
Eller giv mig en takeaway-pose, jeg kan komme over hovedet.
Eller endnu bedre, der er plads nede under bordet.
Hvorfor spiser jeg ikke bare hernede som en hund?
Er det et godt tidspunkt at sige, at det er min fødselsdag?"
"Har sir nogen allergier, eller skriver jeg bare 'folk'?"
Hun stillede så mit andet hadespørgsmål.
"Vil du have mineralvand eller postevand?"
"Når du siger det sådan."
Hvorfor siger de det altid sådan?
Alt vand kommer teknisk set fra en hane, selv det fine pis i flaskerne.
Hvordan tror I, det kom ned i den?
Servitricen hoppede ikke rundt på en mark i morges
og dyppede flaskerne i en rislende bæk.
Nej, men de siger postevand, fordi ord har magt
og "post" giver associationer til
en rusten vandpost i en gyde.
Servitricen går derud med en beskidt spand
og fylder den op, mens en svedig souschef
vasker sine ædlere dele efter en servering.
Måske har jeg en ret levende fantasi, men I er med.
Hun kommer med menuen. Jeg troede, hun tog pis på mig.
"Retterne bliver serveret familiestil."
"Nu er du til grin.
Det er min familiestil. Jeg gik på kostskole."
"Du vil ikke være interesseret i den første side, som er vores deleretter."
"Åh gud. Jeg forstår. Jeg har ingen venner."
"Se her, sir. De her er mere beregnet på dig.
Glas vin."
Jeg var så selvtilfreds.
Jeg sagde: "Åh, frue. Du har virkelig misforstået situationen.
Ser du, jeg er britisk.
Jeg spiser måske kun for en,
men jeg drikker som et selskab på fem!"
Jeg elsker, at vi bor i et land, hvor det er acceptabelt.
At bestille en flaske vin til frokost og ikke blive dømt for det.
Åh gud.
Det billede. Hun har fået et par drinks.
Den glade dagdrikker,
der har tømt en flaske pinot før kl. 13.
Kom det på ti pund-sedlen.
Det er grunden til, jeg aldrig kan flytte permanent til USA.
I slutningen af sidste år flyttede jeg næsten dertil permanent,
men trak mig i sidste øjeblik.
Ironisk nok fordi jeg undlod at trække mig i en anden situation, som vi har talt om.
Jeg indså, at mit barn skal vokse op her.
Jeg vil slå mig ned her. Hvisker stille, jeg kan lide det her.
Og jeg mener det ikke på en jingoistisk måde.
Der er nok folk i dette land,
der siger, at man skal elske det på en bestemt måde.
Der er mange forskellige grunde til, at vi kan elske, hvor vi bor
og hvem vi er, og jo længere jeg var væk,
jo mere savnede jeg tilfældige dagligdagsting.
I Los Angeles skinner solen 365 dage om året.
Jeg savnede støvregn.
Jeg elsker intet mere end at sidde udenfor en pub
under en paraply
og blive gennempisket af en tordenstorm midt i juli.
At være ham, der skal læne sig over og tænde for varmeovnen hvert 50. sekund.
Jeg savner en musikfestival,
hvor man får madforgiftning og skyttegravsfod.
Jeg glæder mig til min første moshpit
med lille baby Phoenix spændt fast til mit bryst.
Jeg var til en parodi på en musikfestival i USA ved navn Coachella.
Jeg hørte en kvinde brokke sig,
fordi de var løbet tør for håndsprit i VIP-området.
Jeg sagde: "Jeg var til Glastonbury og så en kvinde på herretoilettet,
der sad på hug foran et urinal
og brugte en sandal som tisserør.
Det er dejligt at se Dem igen, frue. Jeg genkender Dem først nu.
Jeg savner at bo i et land, hvor folk er ligeglade med designermærker
eller hvad man går i.
Hvor den største modehistorie i 2023 var,
at Primark lavede et samarbejde med bagerkæden Greggs.
De lavede en sportstøj-kollektion!
Ved I, hvilken fuckfinger de giver wellness-industrien?
At møde op i fitnesscenteret i samme emballage som en pølse i svøb.
Jeg savner vores lortemad. Steak i svøb. Skotske æg.
En morgenmad med pølse, æg og løg skyllet ned med en liter mælkeagtig te
og sovs på alt.
Vi elsker sovs så meget her i landet,
at vi ikke hælder den ud af en mini-kande.
Vi er en søfartsnation,
og sovsen bør ankomme til bordet i en sovsekande så stor som en båd!
Og den skal serveres uden antydning af et smil.
Gud velsigne det fuldstændige fravær af kundeservice i dette land!
I USA blev jeg spurgt, hvordan mit måltid var mellem hver eneste mundfuld.
Hvilken glæde at komme hjem
og bliver betjent i eftermiddag på en café i Bermondsey
af en kvinde, der ville være ligeglad, hvis jeg faldt død om foran hende.
Mange tak, O2!
Jeg er Jack Whitehall.
I har været fantastiske.
Godaften!
Tak!
Tekster af: Charlotte Reeve e ligeglad, hvis jeg faldt død om foran hende.