Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЛОНДОН, СЕПТЕМВРИ 1940 г.
Година след началото на Втората световна война
Великобритания се изправя срещу мощта на Германия.
Нацистките самолети започват тежки бомбардировки,
насочени срещу британските градове.
Периодът е наречен "блиц" - от немската дума "блицкриг",
"светкавична война".
1,25 милиона души във Великобритания са евакуирани
от градовете в по-безопасни райони.
Над половината от тях са деца.
Там долу!
Пазете се да мина!
Махни тоя фас!
- У кого е маркучът? - Няма налягане!
Пръскай!
- Вода, живо! - Пръскай!
Хвани маркуча!
Дръж го!
Пазете се! Напред!
Давай, хвани маркуча!
Свири на барабани.
Усети го с цялото си тяло.
Пожелай си нещо.
Мисли.
- Само едно желание ли? - Само едно.
Какво мило и хубаво момченце.
Татко! Ела.
Хайде.
Татко!
Почти стигнахме.
- Метростанцията е затворена! - Къде да се скрием?
Знаете, че не се осигурява убежище!
- Отвори вратите! - Назад!
- Тази станция не е укритие. - Убежищата са пълни, къде да отидем?
- Стой до мен. - Ако имате укрития вкъщи, ползвайте ги.
Или да се скрием под някоя ламарина в двора ти!
- Назад, иначе някой ще си изпати! - Ще си изпатиш ти, ако не ни пуснеш!
- Разбийте вратите! - Не пипай!
Спрете ги!
Имаме деца! За бога, отворете вратите!
- Не пипай вратите! - С деца сме!
- Отворете! - Инспекторе, забранено е!
Тук хората са в опасност!
За последен път ви нареждам - отворете вратите!
Отворете ги!
- Влизайте! - Хайде, Джордж.
- Татко, добре ли си? - Да, мила.
- Хайде, Джордж. - Скрий се.
Натам! Зад този ъгъл.
Да отидем в дъното, миличка.
Проклети страхливци, това сте вие! Защо ги оставихте отвън?
Тичай, Джордж.
Пазете се.
Ей там.
Заобиколете.
Спокойно, Оли, няма да те изоставя. С мен си в безопасност.
Не е честно спрямо него, Рита. Пусни го да замине.
Добре.
Спокойно, Оли.
Аз, ти, мама и дядо ще се приберем утре сутрин.
Вземи, Джордж.
Този ли?
Защо не можеш да дойдеш с мен?
Миличък, казах ти, това е приключение само за деца.
Не пускат възрастни. Но ще бъде страхотно.
- Ще си намериш приятели. - Те са тук.
Но на село ще играете игри. Ще е хубаво, нали?
- Ще има крави, коне и овце. - Но те вонят.
Искам да остана с теб.
Да, знам.
Само докато приключи всичко това.
После училищата ще отворят и ще си бъде като преди, обещавам.
Моля те, мамо, не ме пращай там.
Вземи.
- Баща ти би искал да го носиш. - Откъде знаеш?
Знам, защото той беше такъв човек.
Защото ти си негов син и сега медальонът е твой.
Ще те закриля от беди.
Нали?
Облечи си ризата и сакенцето и слез долу.
До всички родители с деца.
Имате още една възможност да ги евакуирате.
Може да им е некомфортно или да тъгуват по дома.
Но алтернативата е немислима.
Джордж! Побързай, момче, закуската ти е готова.
Нощните нападения...
- Добре ли си? - Да.
Малко след осем часа сирените прозвучаха отново.
Посрещнахме нападателите с обстрел, но някои успяха да пробият.
Всичко ще е наред.
Един санитар е бил ранен.
Нападенията целят да всеят ужас.
Но жителите на Лондон не се плашат от нацистките набези.
Приспособяват се и животът продължава както обикновено.
Джак? Остана малко закуска на печката.
Не, ще ида да видя мама, след няколко часа съм на дежурство.
Поздрави я от мен.
Чао, Оли.
- Успех днес. - Благодаря.
И да слушаш.
Пази се, момчето ми.
И помни - бъди смел, не се давай на хулиганите.
- Какво казваме за тях? - Само плямпат, но не им стиска.
Моля? Не те чух, по-силно.
- Само плямпат, но не им стиска. - Точно така. Ела.
Вземи, за спешни случаи.
- Хайде. - Благодаря ти, дядо.
Изкупувам старо желязо!
Каквото и да е старо желязо!
Изкупувам старо желязо!
Каквото и да е старо желязо!
Старо желязо купувам!
Старо желязо!
- Да? - Джордж Хануей, деветгодишен.
Моля.
Не спирайте на перона!
Хайде.
Обичам те.
И да слушаш.
Не си бърши носа в ръкава, ползвай кърпичката си.
Мразя те!
Джордж!
- Насам, качвайте се! - Джордж, върни се!
- Джордж! - Рита!
- Качвай се! - Той ще се оправи.
- Не се сбогувахме. Джордж! - Рита!
Дръпнете се!
Всички да се качват!
Джордж!
Моля те, миличък, погледни ме! Защо не ме поглеждаш, съкровище?
Миличък, моля те! Обичам те!
Отворете!
Моля те, недей. Джордж, моля те!
- Погледни ме, миличък! - Ще се оправи.
Някое мило семейство ще го поеме.
Пуснете ме!
Джордж!
Добре ли си?
Да, знам. Адски трудно е да се разделиш с детето си.
- Но не унивай. - Хайде, Рита, по-весело, гълъбче.
Погледни от хубавата страна - ще останеш сама, ще се позабавляваш.
Там ги пазят, иначе нямаше да ги евакуират.
Все едно са на море, дори по-хубаво!
Пазиш си гласа за после ли?
Сигурно се притесняваш, разбираемо е. Ще се справиш ли?
Естествено, нямаме търпение! Тя си го реши, всички ще я слушат.
Така ще се почувства по-добре. Не е само майка, има прекрасен глас.
Ръката ми!
- Дръпни де. Изцапана си. - Ти дръпни.
Дами, спрете да бъбрите и работете, ако обичате!
Знам, че денят е специален, но не бива да изоставаме с работата.
Нашите момчета разчитат на нас. Разчитат на вас!
Бог да ги пази.
Ще види той!
Полюбувай се!
- Браво, Тилда! - Дай им да разберат!
- Ти какво? - Мизерник.
ЕКСПЛОЗИВ
Очевидно ще свирим тук.
Не си качвайте краката на седалките! Слез оттам, синко, опасно е.
- Извинете. - Настани ли се?
По-кротко де.
Приличаш на кучето ми. Къде ти е опашката?
Остави го!
- Май плаче! - Мъчно ти е за мамчето ли?
- Не го закачайте! - Да не ти е гадже?
- Я трай! - Стига вече.
Чуя ли още една дума от теб или от някой друг,
докато стигнем, ще седите в купето на охраната.
Така.
Кой е добро кученце?
Кой иска да се бием - ти ли? Или ти?
Кой от двамата?
Така си и знаех. Само плямпате, но не ви стиска.
Натри им носа. Казвам се Кати, а ти?
Джордж.
- Джордж, вечерята. - Добре.
Хайде де, ще хвърляш ли?
Трай малко. Дръпни се, по-назад!
- Хайде, давай. - Изпроси си го.
Дръж топката!
- Ще я хвана! - Нека аз!
Шест!
Какво ви става бе? Пръстите ви да не са от локум?
Джордж, веднага ела да вечеряш!
Върви си при мама, черно копеле!
Любовта си пазя аз за теб.
Какво, Джордж?
Какво ти е, момчето ми?
- Нищо. - Май не е нищо.
- Ще попееш ли с нас? - Какво е станало? Добре ли си?
Ще попеем ли?
Любовта си пазя аз за теб.
- Хайде. Готови? - Готови?
Като Джак Хорнър в онзи ъгъл
не мърдам аз оттук, добре ми е така.
Целувките ти страстни си струват да почакам.
Повярвай ми, любими.
- Мамо! - Хайде.
Аз късно не излизам, пък и къде да ходя?
Прибирам се към осем и радио си пускам.
И не палувам, знай.
Любовта си пазя аз за теб.
Да.
А сега Виктор Смайт, който чака да представи предаването.
И така, дами и господа.
Излъчваме в национален ефир
след пет, четири, три, две, едно.
Работническият духов оркестър под диригентството на Уилям Лотън
изпълни "Боб Тромпетиста".
- Как съм? - Започва...
- Супер. - ...предаването от тази фабрика
в югоизточната част на страната.
Знаете, че пътуваме надлъж и нашир из Великобритания
и търсим талантливи работници,
които да повдигнат духа на нацията.
Днес ви представяме Рита Хануей, която изработва боеприпаси.
Давай, Рита! Покажи им какво можеш!
По-тихо.
Ще пея за всички родители, чиито деца са били евакуирани,
и за сина ми Джордж.
Започваме.
Загръщам се...
Простете.
Може ли отново?
Така.
Загръщам се с яката си.
И в студ, и в пек със мен ще бъдеш ти.
Където и да съм, ще бъдем двама.
Само аз и ти.
Слънчевата ти усмивка ще ме стопли.
И няма да съм тъжна вече.
Ти си любимото ми зимно палто.
Дори навън да е мрачно и сиво,
в сърцето ми е ясен, слънчев ден.
Лъчите пролетни ще блеснат скоро, сияещи в усмихнатите ти очи.
Не може нищо да ме натъжи - навсякъде около мен си ти!
В пороен дъжд или във снежна буря
ти винаги си мой подслон и мой уютен дом.
Загръщам се с яката си, с ръце в джобовете
и знам - ти винаги си с мен.
Където и да съм, ще бъдем двама - от бряг до бряг.
Слънчевата ти усмивка ще ме стопли и няма да съм тъжна вече.
Ти си любимото ми зимно палто.
Любимото ми зимно палто.
Ти си любимото ми зимно палто.
Благодаря ви.
Трябват ни бомбоубежища! Отворете метрото!
Извинявай.
Трябват ни бомбоубежища! Отворете метрото!
А сега, дами и господа, се връщаме в студиото. Благодаря.
Убежища!
Отворете метрото!
Хайде, заговори го.
Здравей, аз съм Томи. Как се казваш?
Джордж.
Джорджи Порджи момичета целува, а после по него всяка тъгува.
Томи Тъкър пее, заработва за обяд. Какво да му дадем? Масло и къшей хляб.
Хубаво.
Това са братята ми, Арчи и Иън. Искаш ли да видиш бръмбара ми?
Подръж го.
Казва се Джери.
Стигнехме ли в Съмърсет, щяха да ни разделят. Как ли пък не!
Девизът ни е "един за всички, всички за един".
Затова се скрихме в гората и се качихме на този влак.
Томи, гладен съм.
- Стига си хленчил! - Имам сандвич.
Да си го поделим.
Сладко от ягоди! Любимото ми.
- А ти как се измъкна? - Скочих от влака.
Леле божке!
Майка ми ме прати на село. На гарата се държах малко грубо с нея.
Нали ти е майка, ще ти прости. Винаги прощават.
Искам да се прибера у дома.
Знаеш ли какво ще стане, ако ни хванат?
Ще ни откарат до най-близката гара - и на следващия влак.
Ще ни запушат устата, ще ни вържат за седалката
и ще ни окачат табелка "Опасен беглец", за да не бягаме повече.
- Ами ако ти се ходи до тоалетна? - Ще ти дадат някоя пеленка.
- Да играем на предизвикателство. - Добре.
Предизвиквам те да се качиш на покрива на влака.
Фасулска работа.
Давай тогава.
Ела, помогни ми!
Няма страшно.
Давай.
Изкачи се по сандъците!
Дръж се, Лондон, идваме!
Лондон! Събудете се!
Спряхме, но не сме на гарата.
- Чисто! - И тук!
Не! Насам, бързо!
Чисто е!
Сега!
- Ела тук! - Пусни ме!
- Слез, негоднико! - Пусни брат ми!
- Бягайте! Томи! - Живо, Джордж!
Бил, насам!
- По-бързо! Давай, Томи! - Бил!
- Шефе! - Давай, Джордж!
Върнете се!
- Хвани ни де! - Бягайте!
- Спрете! Върнете се! - Ела да ни хванеш!
Стой!
Хайде, Джордж!
- Махни се от релсите! - Защо спря? Ще успееш!
Томи!
- Томи! - Върнете се тук!
Томи!
- Как го допуснахте? Неприемливо е. - Пълен позор!
- Не ги ли контролирате? Във война сме! - Съжалявам, ще ги накажем.
Дано, иначе няма да стъпим повече в тази жалка фабрика.
Ах, ти!
Ей, ти! Вземи си нещата и ела с мен. Вие също!
Хайде, да вървим.
Работете, момичета.
- Агнес и момичетата казаха истината. - И какво? Изхвърлиха ги на улицата.
Да си бяха траяли, щяха да са тук.
- Стига, Дорис. - Някой трябваше да го каже, нали?
- Пя чудесно. - Нима?
- В началото ми трепереше гласът. - Не, пя прекрасно.
- Лека нощ. - Лека.
Готова ли си?
Хайде, ела!
Хайде! Точно така, давай!
Хайде!
Точно така, господине! Хайде!
Мама ми го подари.
А сега...
аз го подарявам на теб.
Ще те закриля.
Седя си аз самичък.
Няма с кого да повървя.
Но на драго сърце ще почакам
и не палувам, знай.
Любовта си пазя аз за теб.
Ей, внимавай.
- Какво каза? - Да внимаваш. Направи го нарочно.
Остави го, ела.
Що за мъж се оставя на жена да го защитава?
- Защо си с тази маймуна? - Мери си думите!
- Маркъс! - Не се бъркай!
- Пусни го! - Ела ми!
Пусни ме!
- Твой е! - Маркъс!
- Какво правите? - Стария Бил!
Господин полицай, той е дивак!
- Нападна ме! - Лъже! Те започнаха боя!
Нападна ни без повод, като животно.
- Идваш с нас. - Правилно!
- Затворете го, чернилките са опасни. - Те ме удариха, защитавах се.
И пак ще се защитаваш, като те заведем в участъка.
- Нищо не е сторил! Маркъс! - Рита!
- Назад! - Рита!
Казах да не мърдаш!
Стой там.
Маркъс.
Билетите.
Имаш ли билет, момче? Следваща спирка - площад "Пикадили"!
- Автобусът ходи ли до Степни? - Не точно.
Слез на следващата спирка, вземи номер 14 и се върни три спирки.
После слез, завий надясно, наляво и пресечи пътя.
Там е спирката на 64 до "Ливърпул Стрийт".
Хвани го до Уайтчапъл. Оттам е още пет спирки.
Тръгвай, момче. Забранено е да се шляеш. Хайде, марш.
ИМПЕРСКИ БАЗАР
КУПЕТЕ СИ ИМПЕРСКА ЗАХАР
ТРИ ПЕТИ ОТ СВЕТОВНИТЕ ЗАПАСИ
КАКАО
БАНАНИ
Как се казваш?
Ела с мен.
- Стига де, не мърдай. - Гъделичка.
Свърших.
- Трябваше по-нагоре. - И какво? Никой няма да те гледа там.
Явно имам по-големи надежди за вечерта от теб.
- Ами Дейв? - Какво Дейв? В чужбина е.
Ако не разбере, няма да му навреди.
Виждаш ли ми пръста? Искам да стигнеш до него.
- Прекрасна гледка имаш, Дорис. - Да, чудна е.
Стига де! Не мърдай.
- Пипаш много деликатно, Дорис. - Казвали са ми. Благодаря.
Много е нежна.
- Доволна ли си? - Така е по-добре.
- Като ни позволиш, те разхубавяваме. - Не съм в настроение.
Като гаврътнеш едно-две...
Дадох ти последното си червило, не го прахосвай.
Хайде, преди да са отмъкнали хубавците. Колкото са останали.
Здравей, моряко.
Става.
- Само за мъже мислиш. - Има и приятел, идваш ли?
Как пък не!
Хайде, Джаки.
- Още по едно? - Не, ще тръгвам.
Ще отида да помогна на Мики Дейвис в убежището.
На Мики Дребосъка ли?
Има една приказка - ниският ръст си има предимства.
Ти за друго не мислиш ли? Млъкни поне за малко!
- Извинявай. - Отвътре й идва.
- Какво ще обичате? - От същото.
- Как се казваш, сладурче? - Тилда, с "Т".
Какво пиеш, Тилда с "Т"?
Жените вече работим, нямаме нужда да ни черпят.
Стига, гълъбче!
Ние сме джентълмени от старата школа, където рицарството е живо.
- Нека почерпим теб и приятелките ти. - Щом настоявате.
- Ха така! - Вижте кого намерих, момичета.
- Добър вечер. - Здрасти.
- Благодаря. - Моля.
Наздраве.
Пак си изпусна шанса, Джаки.
Да, но тази не е стока. Има си маймунче.
Ставай, Кембъл.
- Чао. - Какво?
- Да се разберем отвън. - Сядай, Джак.
- Насвяткал се е, едва стои. - Да, само се бъзикам, не се впрягай.
- Ами тогава не ме ядосвай. - Хубаво.
Седни и се дръж прилично. Не дрънкай глупости.
Как се казваш?
Аз те попитах пръв. На базара.
Как се казваш?
Джордж.
Приятно ми е, Джордж. Аз се казвам Ифе.
- Ифе ли? - Да. На нигерийски означава "любов".
Джордж.
Къде живееш?
В Степни. На "Клифорд Лейн".
И как тогава се озова тук?
Скочих от влака, за да се прибера.
И се изгубих. Моля те, не ме връщай.
Допий си чая.
Ела да патрулираш с мен. После ще те заведа на "Клифорд Лейн".
Съгласен ли си?
- Ифе? - Да, Джордж.
- Откъде си родом? - Моят народ е йоруба.
Но съм израснал на Златния бряг. Знаеш ли къде е?
- Намира се в Африка. - Там живеят лъвовете.
Има лъвове тук и там, но не по моя край.
- Ами крокодили? - Да, има крокодили.
Но в града трябва най-много да се пазиш
от автобусите, мотоциклетите и колите - карат като бесни.
- Чернокож ли си? - Естествено.
- Аз пък не съм. - Не си ли?
Не.
Баща ми е бил чернокож. Роден е на място, наречено Гренада.
Казва се Маркъс, но никога не съм го виждал.
Мама ми каза, че някакви хора ни го отнели, преди да се родя.
- И защо? - Не знам.
Дядо ми каза, че го депортирали.
- Казах на мама, че я мразя. - Защо?
Накара ме да замина.
Направила го е, за да те предпази.
Знам.
Бе изплашена, но се върна на работа.
Както и да е, за всички онези, останали без дом
след бомбардировките, трябва да се въведат правила
поради нехигиеничните условия, които заварих.
Използвайте осигурените кофи.
Ще пуснем и други кофи за дарения, за да финансираме съоръжението.
- Извинявай. - Целта ни е вашето добруване
и еднакви грижи за всички, независимо кои сте и откъде идвате.
Както повечето от вас тук, и аз съм израснал в Ист Енд като евреин.
В моята общност си помагахме взаимно.
Обединихме се с работническата класа, за да се борим с фашистите.
Ще бъда ясен.
Някои ме наричат социалист,
комунист и заплаха за нашето общество.
Но моите идеали са по-тясно свързани с християнството,
отколкото с комунизма.
"Постъпвайте с другите тъй, както искате да постъпват с вас."
Може пък Исус да е бил червен.
Бог да благослови нас
и смелите военнослужещи, които се борят за свободата ни.
Благодаря ви за подкрепата.
И да не объркате кофите.
Мики, Мики!
Давай, Мики!
Един момент.
- Да ги пие, много е болна. - Добре, Мики.
- Кажете. - Аз съм Рита Хануей, искам да помагам.
- Тук ли? - Ще оправям легла, ще чистя подове.
Нямам претенции.
- Как сте с първа помощ? - Обучавах се преди три месеца.
Добре ли сте?
Тази сутрин евакуирах сина си. Много ми липсва.
Здравей, Бети. Да ти представя моята нова приятелка.
Казва се Рита. Тя ще ти сменя превръзката.
Какво е станало с ръката ти?
Не знам. Искам при мама.
Да те гушна ли?
Искаш ли? Ела.
Всичко е наред.
Ехо?
Ехо!
Добър вечер, има затъмнение. Изгасете лампите си.
- Кой е, Стан? - Никой, мила.
Пей с мен.
Ела, Джордж.
Отивам към следващата спирка!
ПВО отговорник, направете път да минат!
Хайде, Джордж! Стой до мен!
Не се блъскайте!
- Ифе! - Пропуснете момчето.
Добър вечер.
- Пишка ми се. - Оттук.
Зад онези завеси.
Какво правите?
Ако не мръднеш, ще си имаш ядове.
- Тук е за англичани, вървете другаде. - Не повишавай тон на жена ми.
- За какъв се мислиш? Мърдай. - Той не повишава тон.
А аз пък не говорех на теб.
Затваряй си устата и сядай, иначе ще ти дам да разбереш.
Какъв е проблемът?
Господинът опъна чаршаф, за да ни ограничи.
Да ни вкара в затвор в затвора.
Няма да го гледам, но и не искам да ме скриват.
Господине, тук няма разделение.
Всички сме равноправни в тази страна, независимо дали искаме.
Точно това прави Хитлер.
Разделя хората според расата им.
Водим война и трябва да дадем най-доброто от себе си.
И ми се ще да вярвам, че ще се справим достойно,
ще гледаме на нашите ближни като на равни
и ще се отнасяме към ближния със съчувствие
и уважение.
Онези, които не са съгласни, да потърсят подслон другаде.
Ела, Джордж.
Джордж, гледай да поспиш. Аз трябва да приключа обиколката си.
Ще се върна сутринта.
Ифе?
Да, Джордж?
И аз съм чернокож.
След няколко часа съм тук. И ще те науча на още една песен.
- Гасим лампите! - Гасим!
Гасим!
Помниш ли как беше?
Това е "сол". Акорд "сол".
И после понижаваш.
Това е "фа".
Точно така. Изсвири ги.
Какво свирехте онзиден?
Забавно е, нали? Мама е забавна!
Да, тя е много забавна.
Мамче, мамче, приличаш на бананче!
Какво?
Приличам на бананче ли?
- Да. - Ама че сте гадни.
Обичам банани.
Джордж е ненагледен хубавец.
Отбой!
Вече е безопасно да излезете, дами и господа!
- Извинете, да сте виждали Ифе? - Ифе ли?
Да. Почакай тук, момче.
Ела тук.
- Бързо, ей там. Скрий се. - Хайде.
Бил, момчето пита за Ифе.
- Не чу ли? Загинал снощи. - Какво?
Опитал се да изведе старица от къщата й, но отказала.
- Въобще не помислил за себе си. - По дяволите.
Трябва да се погрижим за момчето. Хайде, аз ще започна оттук.
Къде отива?
- Ей, полека! - Гледай къде тичаш!
Хвърляй!
Махайте се, че ще ви ошамаря!
Ще кажа на майките ви! Знам къде живеете!
Къш!
Рита!
Рита, добре ли си?
Беше на косъм.
Хайде да разчистим.
Внимание, до Рита Хануей.
Явете се в кабинета ми, ако обичате.
Седни, Рита.
Какво има?
Госпожо Хануей, аз съм Тимоти Ашдаун, а това е колежката ми Бренда Уотсън.
От Министерството на образованието.
Съжалявам, но ни бе съобщено,
че синът ви Джордж Хануей, не е пристигнал на местоназначението си.
Разбрахме, че около час след потеглянето е избягал.
Едно дете, което се сприятелило с него, ни каза, че е скочил от влака.
- Скочил ли? - Станал и помахал на приятелката си.
- Не е пострадал. - Поверих го на вас.
- Отговаряте за него! - Ясно, шокирана си.
- Но се овладей. - Не! Къде е синът ми? Защо не знаете?
Уведомени са всички органи, включително полицията.
- Трябваше да го пазите! - Спазихме всички правила.
Всички правила? Къде е синът ми? Вчера го оставих на вашите грижи.
Ето ви наша визитка, г-жо Хануей. Ако се върне, ни уведомете.
Рита!
Разбираемо е, че си разстроена, но в момента си на смяна!
- Ще се върна, щом намеря сина си. - Може вече да нямаш работа!
Заври си работата отзад, ако щеш!
Виж я ти! Боже. Рита!
Рита!
- Върни се! - Какво става?
- Какво има? - Рита!
- Пазете се.
На работа!
Оцеляваме някак. Има още малко захар, но не знам какво ще стане с тези дажби.
Да ги натирят някъде! Проклети негодници.
- Казано от негодник. - Как смеете!
- Ужас. - Майната ти!
Гладен ли си?
Не бързай толкова, момче!
Кога си ял за последно?
Ела.
Ще ти взема мляко и сандвич, а после си върви.
Аз съм Джес. А ти?
Как се казваш?
Без име няма сандвич. Ти решаваш.
- Джордж. - Приятно ми е, Джордж.
- Може ли сандвич с наденичка? - Да, разбира се.
"Плодът скоро ще узрее, ще се възползваме от шанса.
И скоро ще добием сила, потисниците ще преборим.
Скоро ще е."
"Скоро ще е."
Ето те. Достатъчно дребен е.
Браво на теб, Джес. Как се казва?
- Джордж. - Ела да те огледам хубаво, момче.
Откъде си?
Албърт те попита нещо, Джордж.
- От Степни. "Клифорд Лейн". - Мизерна дупка.
Така. Ела да свършиш една работа.
Хайде, Харв.
Купете си "Ивнинг Стандарт".
- Чупката. - Благодаря.
Отзад има дупка.
Искам да се смалиш колкото можеш и да пропълзиш през нея.
Вземи каквото можеш.
Разбра ли?
Ако пак побегнеш, така ще те напердаша, че ще посинееш целият.
После, ако още дишаш, ще те хвърлим в реката
и никой няма да те намери - жив или мъртъв.
Вземи това и влизай там.
"Ивнинг Стандарт"! Купете си "Ивнинг Стандарт"!
- До това ли опряхме? - Тъпи хлапета.
- Погледна и се усъмни ли? - Ще я отворя.
Не може ли после?
- Има ли някой? - Тихо, че ще рухне отгоре ни!
Трябва да се акордира.
Джим, я виж това.
Всеки мошеник може да влезе да краде.
Помогни ми.
Засега става. Стария Бил ще го оправи. Да тръгваме.
Леле!
Джим.
Тук има някой.
- Лошо, да се махаме! - Чакай!
Прав си, да изчезваме.
- Защо е скочил? - Знам ли! Никой не знае.
- Къде тръгна? - Да търся Джордж.
Не мога да бездействам тук.
- И аз идвам. - Не. Ами ако се прибере и няма никой?
Стой тук.
- Тук ли е Джак? - Да.
Еха!
- Добре се справи, Джордж. - Сега ще ме върнете ли вкъщи?
Да, като му дойде времето.
Не, веднага!
Заболя ли те? Кажи де, заболя ли те? Ей така?
- Теб питам, заболя ли те? А така? - Албърт!
- Казвай! Боли ли? - Албърт!
Албърт!
Съжалявам.
- Съвзе ли се? - Да.
Заслужаваш награда, нали?
Искаш ли малко торта? Ще хапнеш ли торта? Да?
Дай му торта. Нали така?
Но го дръж под око, че е доста пъргав малчуган.
Нали така?
Ела.
- И чаша чай, нали? - Да.
Пак те прихвана.
Извинете.
Деветгодишният й син Джордж Хануей е бил евакуиран вчера от тази гара.
Пътувал с влака в 10:45 ч., но скочил час след потеглянето.
Не се е върнал вкъщи. Да сте го виждали? Изчезнал е.
Тук е "Изгубени вещи", не "Изгубени деца".
Само питахме дали сте чули или видели нещо.
Не съм, друже.
Приятна вечер.
Извинете, синът ми изчезна. Джордж Хануей.
Вижте в списъка.
Не сега, по-късно!
Ела тук.
- Благодаря. - Стига де!
- Добре ли си? - Да.
Вече всички знаят.
Разпитахме за Джордж, но никой не го е виждал.
- Не мога да го пазя. - Рита, той е борбено момче.
- Може да се грижи за себе си. - Каза ми, че ме мрази.
На негово място щях да кажа същото.
Тоест щях да искам да остана при теб.
Нали си му майка.
- Натам. - Не, насам. Да отидем при Мики.
Здрасти, гълъбче.
Тромпети, станете!
Извинете за израза.
Поръчките се трупат!
- По-живо! - Хайде!
- Да, шеф! - Давай!
Страхотен пръстен, скъпа. Сигурно е осем или девет карата.
- Дай да видя. - Казах ти, че е седем карата.
- Ще вземете ли и моята? - Честито.
Благодаря.
- Какво правиш? - Не излиза.
Дай на мен.
Стига си зяпал. Ако искаш да се върнеш вкъщи, на работа!
Освен ако не искаш униформените пак да те качат на влака.
Хайде, действай.
Помогнете ми!
Не се стряскай, всички са мъртви. Белите им дробове се пръскат от взрива.
Продължавай. Свали обеците на онази с розовата рокля.
Берил!
- Ще дойдеш ли при нас? - Благодаря.
- Сервитьор, шампанско! - Веднага, господине.
- Това новото ти гадже ли е? - Това е скъпата ми приятелка Едуина.
Прекрасно. Забавна е, но е малко скована.
- Да ви долея? - Давай.
- Наздраве. - Пия за вас.
- Хубаво е. - Още.
Заслужили сме го.
- Изглеждаш божествено. - Много благодаря.
- Прекрасно. - Помогнете ни!
Хайде!
Всички вън!
- Побързайте! - Всички вън!
Живо!
Покажи ми пътя към дома.
Уморен съм, искам да си легна.
Подпийнах малко преди час, сега приятно съм замаян.
Където и да бродя,
по суша или по море с пенести вълни,
все тази песничка си пея аз.
Покажи ми пътя към дома.
Спокойно, в безопасност си.
Покажи ми пътя към дома.
Уморен съм, искам да си легна.
Подпийнах малко преди час, сега приятно съм замаян.
Където и да бродя, по суша или по море с пенести вълни,
все тази песничка си пея аз. Покажи ми пътя към дома.
Веднага влизай вътре!
Не е честно спрямо Хитлер!
Такива ги вършех.
- Ами Фрас, Хитлер? - Фрас Хитлер по главата?
Естествено!
Ей така се прави!
Не, г-н Фрас. Как смееш да ме фрасваш!
- Трябва да кажеш "Хайл Хитлер". - "Вай, Хитлер"?
Вай, защо не падне малко градушка! Тук е горещо и задушно.
Или пък малко дъжд.
Вие, англичаните, все говорите за времето!
Имам предвид "Хайл Хитлер!".
Вдигни си ръката ей така и кажи: "Хайл Хитлер!".
Така ли? Да вдигна ръка така и да кажа:
"Хайл Хитлер!" Хитлер, Хитлер!
Ей така се прави!
Благодаря! Много благодаря!
Много сте мили. Благодаря!
Дами и господа, моля за внимание!
Напуснете метростанцията. Тази вечер няма повече влакове.
Имам право да съм тук, платих си билета.
Това е билет за пътуване, госпожо, а не за нощувка.
- Ще си чакам влака, докато дойде. - И аз!
- Влак ще има чак сутринта. - Нищо, подранили сме.
- Ще чакаме, британци сме. - Не аз определям правилата.
- Знаеш ли какво става горе? - Изчезвай!
Хайде, яхвай колелото!
- Изходът е натам! - Кой хвърли...
Чупката, педант!
Няма места, да заключим вратите.
Сбогом, на добър час засега!
Скоро ще дойдат по-хубави дни.
СТЕПНИ ГРИЙН
Това е надписът, любими,
който на гърдите си да окачиш.
Вдигни очи към моите.
У дома прибирам се, при теб.
Вдигни високо факела в нощта
и пътя намери ти към брега.
С добри приятели и пивко вино
ще те посрещна аз на прага.
Това е надписът, любими,
който на гърдите си да окачиш.
Съдбата виното ще подслади,
за да не вкусваш вече от скръбта.
Какво е това?
Не знам.
Бързо, насам!
Дръж се за мен!
Хайде.
Хайде, давай!
По-бързо!
Хайде, давай.
Давай, по-бързо!
Момче, насам!
Промуши се отдолу и потърси помощ. Разбра ли?
Постарай се, синко.
Чакай!
Заклещи се!
Опасността отмина!
Отивам да помагам в пожарната. Пази се, чу ли?
Ще се видим утре.
Нашият малък герой най-сетне се събуди.
Спаси живота на много хора.
Ако не бе повикал помощ, щяха да загинат.
Как си тази сутрин, миличък?
Къде ми е медальонът?
Тук е, на скрина. А дрехите ти са на сушилника.
Казвам се Руби. Така.
Изпий това. Чаша топъл чай.
- Ще ми дадете ли медальона? - Разбира се.
Ти си Джордж Хануей, нали?
Доста хора те търсят. Знаеше ли го?
Ти си много смел и си голям късметлия.
Сега ще ти донеса закуска,
леген с гореща вода, за да се измиеш хубаво,
а после ще те заведа у вас, не е далеч.
- Благодаря. - За нищо.
Няма да се бавя.
- Стана ли вече? - Добро утро.
Току-що, скоро ще е готов и ще го заведем на гарата.
- Чаша чай? - Да.
СТЕПНИ ГРИЙН
Оли.
Така ли се казваш - Оли?
Мамо?
Дядо!
Джордж?
- Джордж. - Мамо.
Мамо.
- Мамо. - Джордж, всичко е наред.
Няма нищо, успокой се.
Всичко е наред. Повече няма да се разделяме.
Няма нищо.
Пожелай си нещо.
- Едно желание ли? - Едно.
НА ДЖЕНИ
Превод на субтитрите Живко Тодоров