Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vad är verklighet och vad är fiktion?
Vi måste fundera på det. Jag tror att livet lurar oss alla.
Verkligheten kan väl vara en lögn som nån har hittat på?
Vi kanske lever i nån annans dröm.
ASHES
Ja!
Tack för att ni kom, allihop.
Ni vet att jag inte är mycket för att hålla tal.
För 40 år sen, när min pappa grundade förlaget Urkan,
hade vi många vänner och pålitliga författare vid vår sida.
Och det fanns tusentals läsare. Vår första publikation var Livets hav.
Det har blivit många minnen och idéer sen dess, va?
Ja.
Men ingen läser böcker längre.
Under större delen av äventyret har min kära fru funnits hos mig.
Hon är den första som läser böckerna, och jag litar på hennes känsla.
Idag är det vår tionde bröllopsdag.
Gökçe, jag är glad att ha dig. Och oss.
Mitt tråkiga tal är slut nu. Skål för vänner!
Skål!
Jag är inte den enda som tänker så. Andra har också…
Jag säger till dig som din vän: sluta skriva om ditt liv.
Testa nåt annat.
Titta, Gökçe.
Din man gillar inte det jag skriver längre.
Han tycker att jag borde testa nåt annat. Okej. Vad sägs om det här?
Jag läste i tidningen häromdagen
att en vanlig skräddare i Maltepe i Istanbul
trodde att Anna Karenina finns på riktigt.
Han lämnade sin familj och åkte till Ryssland.
-Va? -Om man såg det på tv eller film…
-Skulle man inte tro det. -Han trodde det!
Gå in i huset.
Hämta lite grejer.
Kom igen, gå in.
Döda dem.
Tryck på den.
ASKA
"Aska kommer aldrig att brinna. Det är resterna av en brinnande kärlek."
"Hur vet du om du har träffat nån utanför den här världen?"
"Tänk om det är du som inte hör hemma i den världen?"
"Tänk om du sover…"
Ödet kommer att skrivas om för den som hör mina ord i sitt sinne.
Farväl till mig, nu börjar jag.
God morgon, Ceylan.
Vi beställde inte den rosa.
-Vi beställde den blå. -Ja.
Människor jag har känt och de som gått mig förbi
finns alla i mitt minne.
Jag minns alla ansikten.
-Hej. -Välkommen, fru Gökçe.
Tack. Mamma?
-Gökçe? -Ja.
Jag lämnar dem alla bakom mig och skriver för ett nytt liv.
Så att nån kan bevittna det jag har genomlevt.
Den som får tag i boken kommer att veta att en enda person bär ansvaret
för alla sammanträffanden.
ASKA
Den personen, vars namn jag inte vågar säga, är "M".
Alla gator i Balat leder till honom.
M:s skrämmande aggression och mystiska tystnad lockade mig.
En tatuering av livets cirkel på höger arm.
Skuggan av en fågel på hans hals.
Det var här det började.
Ett litet bageri i Balat.
Med M:s hemlighet skulle bageriet förvandlas till ett minne
som drog in oss båda i mörkret.
MÜŞFİKA, BAGERI
Det som gör stället till ett mirakel är askan som flyger omkring.
Och bara jag kan se den.
Det var som om tecknen visade mig vägen
och ledde mig till Müşfika-bageriet varje gång.
MÜŞFİKA, BAGERI
-Hej, Lale. God morgon. -God morgon, gumman.
-Hur är det? -Bra. Vad tidigt du ringer.
Jag har ett förslag.
Här är det. Kom, här är dörren.
MÜŞFİKA, BAGERI
-Hej. -Hej och välkomna.
Tack.
Stå inte där, sätt er.
Gökçe, jag vet inte hur du hittade det här stället.
En av böckerna som har skickats in nämnde bageriet.
Va?
Huvudpersonen brukar köpa simit här.
-En man som kallas "M". -"M"?
M. Det står så.
Namnet avslöjas inte. Han är en märklig man.
Som från en annan värld.
Han har tatueringar med djup innebörd på halsen och armen.
Han förändrar livet för de som stöter på honom.
-Är allt som det ska Gökçe? -Jadå. Jag mår bra.
Du läser en roman. Det är påhittat.
-Fiktion. Det vet du, va? -Men bageriet är verkligt.
-Kanske mannen också. Vad är det med det? -Du är ju otrolig.
Jag kan inte dricka det här. Kom nu, vi går.
Vi kan dricka kaffe på nåt bättre ställe.
Gå du. Jag kikar runt lite.
Okej. Som du vill.
M förvarade hela sitt förflutna i sitt snickeri.
Jag följde tecknen längs en väg som ledde till verkstaden
som var hans fristad.
Just när jag trodde att jag gått vilse ledde askan mig till hans dörr.
Jag insåg att jag inte hade nåt annat val än att följa M, som askan gjorde.
Okej. Jag mejlar dig.
Jag gör det nu.
-Hej, fru Gökçe. -Hej.
Herr Kenan är i telefon.
-Vill du vänta här. -Visst.
-Nåt att dricka? -Jag har med mig.
Ja, det stämmer. Okej, då väntar jag på att höra av dig.
Okej. Fortsätt som du har börjat.
-Hej. -Hej.
-Kommer du nu? Har det hänt nåt? -Jag tänkte att vi kunde dricka kaffe.
-Vem sköter butiken? -Ceylan. Det är ändå lugnt nu.
Det var bra tänkt. Men jag har mycket att göra idag, så…
Jag glömde mejla.
-Ska jag gå? -Nej då.
Jag måste bara skicka en sak igen.
Uğur Örtün är här.
-Här eller mötesrummet? -Mötesrummet. Jag kommer.
Okej.
-Vi ses. -Lycka till.
Tack.
Tornet, dolt i hemligheter, tillhörde bara oss två.
Det var en plats bland gudarna.
Varje gång tog vi en annan väg i den mörka tunneln
för att nå dörren i slutet, som öppnades mot himlen.
När vi öppnade dörren lämnade vi våra tråkiga liv bakom oss
för ett annat universum.
"När jag gick genom dörren glömde jag mitt förflutna. Raderade allt."
"Han var en guide som tog mig till himlen."
Hej. Välkommen.
Tack. Jag hörde nåt om ett torn här. Känner du till det?
Ett torn? Det vet jag inget om.
Okej, jag frågar nån annan.
-Frid vare med dig. -Tack, och med dig.
-Kan jag få tre simit? -Hallå?
-Tre simit. -Ja.
Ja. Jag skulle precis ringa er.
Ja.
Ja, det saknas artiklar.
Nej, inte bara…
Inte bara färger, utan även storlekar. Det går inte ihop.
Okej. Kom förbi med lådorna, hur många de än är.
Jag behöver dem den här veckan. Jag måste gå. Okej, vi hörs senare.
Hallå?
Är ni snickare?
Ja. Kan jag hjälpa er?
Jag skulle vilja beställa en spegel till min boutique.
-Var ligger den? -I Nişantaşı.
Nişantaşı. Har ni måtten? Hur ska den se ut?
Inga mått. Bara en spegel med en träram.
-Vi har fullt upp. Jag gör den nån gång. -Bara nåt enkelt.
-Är det brådskande? -Nej.
Då så.
-Ursäkta, vad heter ni? -Ali.
-Jag kollar måtten och återkommer. -Det passar när som helst.
Metin Ali Soykan?
Paket till er.
Id-nummer och underskrift.
Varsågod.
-Har ni glömt nåt? -Att ta ert telefonnummer.
Metin Ali, va?
Jag kallas Ali, få känner till Metin.
Jag heter Gökçe. Trevligt att träffas.
Jag ringer om måtten.
Skulle spegeln passa här, Ceylan?
Jag tror inte vi behöver nån, men…
Hämta måttbandet så mäter vi.
Vi mäter höjden.
Få se. Ända ner.
Hej, herr Metin. Det är Gökçe. Jag ringer angående måtten.
Den ska vara 80 x 150. En vertikal golvspegel.
Okej. Vi ses.
Hej då.
Krig och kärlek är likadana.
Båda liknar en kamp mellan vargar.
Medan mannen och kvinnan vrider sig under varandras päls
sänker de in klorna i den andres hjärta.
Det är vilt. Det är fult. Och det är snuskigt.
Om M inte hade lärt mig det hade jag aldrig upptäckt min kraft.
Gökçe?
Vänta.
Sanningarna går i baklås när de sjunker in.
Kan ett hjärta älska två personer samtidigt?
Jag blev förkrossad när jag fick veta att M var gift.
Rena vraket.
Jag var förtvivlad och ville överlämna mig till dödens famn.
Det enda problemet var vem som skulle göra det.
Vi har en enklare modell också.
-Ja. -Även den kort.
-Färgen skulle klä er. -Den är fin.
-Vi har den här också. -Ja, den är snygg.
Välkommen.
Jag hämtar grejerna.
Den här är också snygg.
Den här, kanske? Också fin.
Väldigt fin.
Snygg.
Ceylan, kan du ta över?
Den ska vara vid den väggen.
Vi måste flytta de här, men…
Hoppas måtten stämmer.
Det hoppas jag med.
Jag hade blivit så fäst vid M
att jag fick lov att glömma att han var gift.
Klart. Gillar ni den?
Jo, men…
Gillar ni den inte?
Det är lite i vägen. Vi borde kanske hänga den på väggen.
Den byggdes för att stå. Och den är gjord av trä, så den är tung.
Väggen håller inte. Vi kan försöka, men…
Det skulle se bättre ut. Vad tror du, Ceylan?
-Vilket som, fru Gökçe. -Den blir snyggare på väggen, eller hur?
-Jag tar bort stativet. Det tar ett tag. -Okej.
Lite högre.
Nej, det är för högt. Lite…
I mitten. Lägre.
Det är för mycket.
Lite till vänster.
-Gjorde ni er illa? -Nej, ingen fara.
Jag stökade till det.
-Är det handen? -Det är inget.
Gå och köp sårtvätt och gasbinda på apoteket.
-Det behövs inte. Det är bara en skråma. -Sätt er. Här.
-Jag lovar. -Sätt er bara.
-Det… -Vi kanske borde anlägga tryck.
Här, va?
Tills hon kommer kan vi…
Jag trodde inte att spegeln skulle lossna ur ramen.
Bara att väggen inte skulle hålla.
-Men den föll. -Mitt fel.
Ramen satt för löst. Ursäkta röran.
Snälla, det är mitt fel. Jag insisterade för mycket.
-Ramen… Va? -Din… Va?
Ramen. Jag drar åt den mer.
Jäklar, allt arbete… Och stället är en enda röra.
Det är ingen fara alls. Bry er inte om det. Det är inget.
Har ni tappat er ring?
Där borta.
Vad menar ni?
Ni saknar er vigselring.
-Kanske för att jag är singel. -Singel?
Ja, jag är singel.
Har ni aldrig varit gift.
Minns du vad Kenan sa häromdagen?
Att ni kanske inte får publicera Taners nya bok.
Varför skrattar du?
Förlåt. Jag mindes bara en sak.
Vad då?
Minns du boken jag berättade om?
Det är snickaren.
Vad då?
Han kom till butiken.
Hur hittade han dit?
Jag hittade honom.
Har du jagat efter en okänd man?
Han känns bekant.
Det är den där boken.
Inte alla trappor i tornet ledde upp till himlen.
Tornet gillade att leka med dem som inte hade nån guide
och ledde dem hela tiden in i mörkret.
För att hitta vägen gjorde jag ett märke på varje vägg, varje hörn jag passerade.
De enda bevisen på vad M och jag upplevde finns inristade i tornets väggar.
Du mötte mig inte vid dörren.
-Jag väntade här. Ringde det ut tidigt? -Nej.
Hoppa in.
Vad gör du?
Hallå, vad gör du?
Vad gör du, vännen?
Har du rotat i min väska?
Kunde du inte hitta nåt annat att rita på, Ege? Varför?
Jag leker.
Gökçe?
Han leker bara.
Med en bok som skickats till förlaget.
De är ju ändå bara utkast. Vad är problemet?
Jag var inte klar med den.
Förlåt.
Men gör inte om det, okej?
Det ska jag inte.
Ljusen som M tände tycktes lysa upp hela staden.
Inga regler gäller här.
Jag undrar om nån ser askan virvla omkring oss när vi är tillsammans.
İlyas, hämta Latif.
-Hej. -Hej. Välkommen.
Är spegeln klar?
Jag har inte skurit till den än. Jag kommer förbi med den när den är klar.
Okej. Inga problem.
Hur är det med handen?
Här är te…
Vi kan väl prata utomhus?
Visst.
Det regnar.
Det är så det är. Ständigt oförutsägbart. Det slutar snart.
Ja?
Nej, mitt arbete är slutfört.
Den var hel när vi skickade den. Ni borde prata med budfirman.
Det rör inte oss.
Jag hör att dörren är trasig…
Jag vet ett ställe som gör kryddig albansk köfte.
-Ska vi ta lite köfte där? -Okej.
Jag vill betala.
-Det är gott. -De gör god köfte.
-Är du uppväxt här? -Född och uppvuxen i Balat.
Hela min tillvaro kretsar kring min snickarverkstad.
-Balats basar. -Där har jag varit.
-Bageriet. -Jag har kikat runt.
Det kommer.
Jag har aldrig varit här förut.
Du är här nu.
Jag lämnar sällan området.
Jag har faktiskt… Strunt i det.
Kan vi få lite bröd?
Strunta i vadå?
Berätta.
Jag brukar inte lämna det här området. Jag menar…
Jag har inte åkt härifrån på länge. Sist var när jag kom till din butik.
Gillar du att vara ute?
Jag vet inte.
Ska vi gå till tornet.
Vilket torn?
Jag hörde att det finns ett torn med utsikt över stan,
som inte många känner till.
Varför skulle jag veta nåt om det?
Jag trodde att du gjorde det.
Berättade nån om det? Vad är det? Hur kommer vi dit?
-Finns det nån annan som känner till det? -Antagligen.
De låter mig inte vara i fred.
Jag borde gå.
Jag orkade inte allt.
Tack ändå.
Bra att din hand är okej.
Vi ses.
-Hallå? -Gökçe, var är du?
-Jag är på väg. -Kom hem direkt.
-Har det hänt nåt? -Vi väntar på dig.
Det är bara lek, inte på riktigt.
Gå till ditt rum nu.
-Ge mig min Game Boy. -Ingen Game Boy för dig. Gå till ditt rum.
Hjärtat?
-Vad har hänt? -Ege bråkade i skolan idag.
Inget vanligt bråk heller.
Han bet ett barn i örat.
Han behövde sys. Hans mamma kom till skolan.
Hon klagade förstås på Ege.
Rektorn blev arg. Det har kommit andra klagomål också.
De fick inte tag på dig så de ringde mig. Jag fick släppa allt och åka dit.
Hur är det med Ege?
På skolan hörde jag att det inte är första gången för honom.
De tror att Ege har aggressionsproblem.
Jag visste inte vad jag skulle göra. Lale hjälpte till.
-Var var du? -Hur mår barnet? Kan vi göra nåt?
Nej. Jag pratade med familjen.
Oroa dig inte, vi gjorde allt som behövdes. Du var inte i butiken.
Var var du, Gökçe?
-Jag har gjort ärenden. -Varför svarade du inte?
-Jag hörde inte telefonen. -Det måste du. Det ska du!
Du måste det.
-Ring mig om nåt händer. -Okej.
Kenan. Min mage.
Det här hjälper kanske.
Kenan, snälla!
Hej, älskling. Slutar du tidigt i butiken idag?
Jag åker kanske direkt till middagen. Jag kanske inte kan hämta dig.
Okej, vi ses där ikväll. Bli inte sen.
Hej då.
-Ska vi täcka de andra fönstren också? -Låt mig göra klart det här först.
Det blir bra, va?
Ja. Jag var skeptisk till färgerna först, men helheten blir fin.
Vad säger du om att täcka det stora fönstret längst in också?
Visst.
-Ska jag lägga undan boken? -Ge mig den.
Jag bläddrade lite. Verkar intressant.
Vad menar du? Läste du den?
Nej, jag har inte läst. Jag bläddrade lite.
Varför rotar du bland mina grejer?
Jag var nyfiken. Men tro mig, jag läste den inte.
-Hur mycket läste du? -Jag kollade bara början.
-Hej. -Hej.
-Jag kommer med spegeln. -Jag fortsätter med fönstren där inne.
Vill du se tornet?
Ja.
På ett villkor.
-Känner du henne? -Nej.
Hon blängde på oss.
Mitt hjärta slog snabbare för varje steg.
Jag stannade på sista steget. Jag höll på att tappa modet.
Jag stod vid dörren till en ny värld.
Min hand krympte i hans. Den smälte.
På andra sidan dörren var det nog bättre än på denna sida.
Jag är redo för allt nu.
Jag har gått här förut. Jag känner till den här platsen.
-Hur då? Du har aldrig varit här. -Mina tankar har vandrat runt här.
Vilka var med dig?
-Ingen. -Bara jag känner till det här stället.
-Vem gjorde teckningarna där nere? -Det var kanske du.
En gång till!
Vi är högt upp.
-Hur hörde du om det här stället? -Jag bara gjorde det.
Du måste ha hört om det nånstans.
Det var villkoret. Vi lovade varandra att berätta.
De pratade om det på bageriet.
Bageriet.
Vi vet båda två att det inte är sant.
-Du skulle inte tro på det. -Tro på vad?
Jag såg den här platsen.
Det var som genom nån annans sinne.
Som en dröm.
En dröm? Var det ödet, menar du?
Kanske det.
Måste man se en plats för att känna till den?
Solen är på väg ner.
Låt den gå ner.
Jag har väntat på det här.
Vart ska du?
-Hur många böcker har ni gett ut i år? -Hälften jämfört med förra året.
Vi har tyvärr inte heller gett ut så många.
Den digitala utgivningen växer konstant. Det är därför.
-Herr Kenan, kul att se er. Hur är det? -Detsamma. Tack.
-Ha så kul. -Tack.
Tack.
-Jag kom hit efter ett möte. -Vi borde ringa herr Cemal.
-Jag ringer honom nu. -Alla verkar vara här.
Jag ska visa en hemlighet.
Beredd?
GRAND HOTEL ISTANBUL
Jag lyser upp staden.
Vad gör du?
Det blir bra den här hektiska tiden.
Er fru kommer väl?
Ja, hon sitter nog fast i trafiken. Ursäkta mig.
Hur är det? Hur går det med jobbet?
-Vi hade kul. -Hur mår grabben?
Så du tänder den varje kväll?
Inte varje kväll.
Jag skulle vilja förändra allt just nu.
Mig själv, mitt liv.
Hela världen.
Vill inte du det?
Det ville jag kanske.
Det kanske jag gjorde.
Var har du varit?
Jag är här.
Var har du varit, Gökçe?
Jag var här.
Det här glömmer jag inte.
Jag glömmer det inte heller.
Du hånar mig. Skärp dig.
-Nej, jag hånar dig inte alls. -Du visste om middagen och missade den.
Du hade inte mobilen med dig. Du skämde ut mig!
Du blev inte utskämd, Kenan.
-Din skugga var inte med dig, det är allt. -Va?
-Vad är det för oväsen? Jag kan inte sova. -Inget. Det är inget.
Gökçe, vad är det om pågår?
Jag kommer, hjärtat.
Orange, tycker jag. Den skulle klä er.
Jag tar den blå.
-Javisst. -Jag tittar där också.
Hej, herr Kenan.
-Hej, Ceylan. Är Gökçe här? -Hon gick tidigt.
-Kan jag hjälpa er? -Jag tänkte bara titta förbi.
Är det där nytt?
Ja. Fru Gökçe ville ha lite förändringar.
Spegeln vi beställde är inte uppe än. Snickaren är i Balat.
Balat? Varför då?
Jag gissar att hon fick idén från boken hon läste.
Vilken bok?
Aska, tror jag den hette.
Okej. Ha en fin dag.
-När kommer Gökçe tillbaka? -Jag tror att hon gick för dagen.
Okej. Ha det bra.
-Varför är du här med den där kvinnan? -Hur vågar du ifrågasätta mig?
Vet hon att du är gift?
-Det vi har är bara strunt. Är vi gifta? -På pappret, ja.
Om du inte är försiktig tills vi är skilda vet jag hur…
Gå härifrån! Ut!
Alla betalar för sina egna synder.
Var medveten om dina svagheter och gå inte för långt.
Vad var det där?
-Vad då? -Det som just hände?
Inget. Det är inget viktigt.
Du sa att du inte var gift.
Ifrågasätter du mig? Varför det?
Det är väl du som är gift?
-Jag vill ha en förklaring. -På vad då?
-Du har ljugit! -Om vad då? Vad pratar du om?
-Du kände henne inte, sa du! -Vem?
Vi mötte henne, jag frågade vem hon var och du sa att du inte visste!
Det är du som har ljugit, som faktiskt är gift!
Hur känner du till tornet? Berätta! Jag känner inte dig. Vem är du?
Vem är du? Va?
-Säg vem du är! -Vem är du? Jag vill…
Vem är du va?
-Vem är du? -Jag…
-Vem är du? -Du…
-Hallå! -Vem är du? Va? Vem?
Pappa krävde att jag gifte mig med Büşra.
Affärerna fick dåligt och han var sjuk.
De hade affärer ihop, så vi blev indragna i det.
Jag har aldrig legat med Büşra. Hon visste att jag inte älskade henne.
Pappa dog, jag ville skiljas. Hon sa nej och flyttade ut. Sen bröt helvetet lös.
En dag dök hennes storebror upp. Han kom knappt undan med livet i behåll.
Jag är klar med dem alla nu.
-Du har inte ätit. -Jag är inte hungrig.
Kan jag få Aska om du läst klart?
Jag är inte klar.
Det borde inte ta så här lång tid.
Jag måste ge återkoppling på den. Ge mig den så snabbt som möjligt.
Efter den sista måltiden vi tre åt satt sveket fast i våra halsar.
M och R, äntligen fick jag er att konfrontera varandra.
Den bittra smaken av död tog över min kropp på bordet vi dukade tillsammans.
Och M dödade mig.
Han kunde inte rädda mig.
Allt som fanns kvar av kärleken var en handfull aska.
"…tog över min kropp på bordet vi dukade tillsammans.
Och M dödade mig. Han kunde inte rädda mig."
Han dödade henne.
Allt har visat sig vara verkligt.
Till exempel?
Allt. Tornet, bageriet, Balat.
M, Metin, att han är gift, allt.
Okej, men det här är en bok. Det är fiktion.
Allt är påhittat, eller hur?
Personerna och platserna kan vara en slump.
Jag har upplevt allt. Allt var verkligt. Jag kände dem alla.
Jag har genomlevt allt.
Ja, men om allt här är sant och hon är död,
hur skrev hon då boken?
Du lyssnar inte ens på mig.
Du kelade med en man mitt i Nişantaşı, i en fånig bil.
Jag vet vad jag såg.
Är du fortfarande inte gift med bokkillen?
Vad menar du med att du inte ska gifta dig?
Gift dig, slå dig till ro.
Lyd mitt råd, min flicka.
Tro mig, du kommer att få ett lyckligt liv.
Jag är klar. Den är inte värd att ge ut.
Gillade du den inte?
Känslorna är för överdrivna.
Och slutet är tråkigt.
Idén är häftig, men hantverket är dåligt.
Jag skulle vilja prata med författaren om du vet vem det är.
Jag ska kolla upp det.
…bara sorg i gengäld…
Med ett brustet hjärta…
…tog över min kropp på bordet vi dukade tillsammans.
ASKA
M: JAG HINNER INTE SES PÅ TRE DAGAR. JAG RINGER.
Vi hittade inte författaren.
-Inte? Vem skickade in den? -Jag vet inte.
-Vi kollar det. Vi är också förbryllade. -Nån har ju skickat in den.
-Den föll ju inte från himlen? -Den kom nog med de andra.
Alla är registrerade och har kontaktinformation.
Men inget för Aska.
-Den levererades med bud. -Ja.
Kolla då upp alla budfirmor.
-Vi spårar den på det sättet. -Vi kollar det.
Var är Metin?
-Var är Metin? -Vem?
-Ali. -Han gick till onsdagsmarknaden.
-Behöver ni vägbeskrivning? -Nej.
Skrothandlare!
Het pide!
Pide!
Kan du säga till dem att jag inte längre…
Ja, frun?
-Paprika, tack. -Det ska bli.
Här.
Ska vi gå, Gökçe?
Säg bara det du har att säga.
-Gökçe. -Vilka var de där personerna?
Ingen.
Vad döljer du för mig?
Döljer? Det har inget med dig att göra. Oroa dig inte, det är jobb.
-Hur många kvinnor handlar det om? -Vad pratar du om, Gökçe?
Jag måste få veta allt om dig, okej?
Det här är inte nåt som brukar hända mig.
-Jag börjar fästa mig vid dig. -Låt bli. Vänj dig inte vid mig.
Gör det inte.
Stöt inte bort mig.
Du stöter bort mig.
Jag håller… Jag håller på att gå vilse.
Jag stöter inte bort nån och springer inte och gömmer mig.
Du…
Jag kan inte vägleda nån.
Gökçe, vad är det?
Lugna dig.
Gökçe, vad gör du?
Gökçe. För Guds skull.
Vad är det med dig?
Varje gång jag blundar…
…är jag uppe på tornet.
Det är som en klippa.
Jag vill skrika.
Jag har ingen röst.
Jag vet inte ens vad jag heter.
Jag vet inte vad jag heter.
Verkligheten i det jag har varit med om…
Den är suddig.
Jag blandar ihop allt.
Gökçe, vad gör du?
Tryck på det.
Vi hittade adressen Aska skickades från.
Den levererades av ett okänt bud för ett år sen.
-En Reyhan Akkaya bor på adressen. -Skicka mig adressen.
Javisst.
Ja?
Ni måste vara fru Reyhan.
Jag heter Kenan Urkan och äger förlaget Urkan.
Ursäkta att jag dyker upp oanmäld,
men jag vill prata om boken ni skickade in.
Ursäkta, vilken bok?
-Aska. -Jag vet inget om nån bok.
-Ni måste missta er. -Boken skickades från den här adressen.
För ungefär ett år sen.
Bor ni här ensam?
Ja.
Men bodde ni ensam för ett år sen?
Nej. Min storasyster bodde här, men…
Får jag prata med er syster?
Det kan ni inte. Hon är död.
Må hon vila i frid. Jag måste ha misstagit mig.
-Vad hette hon? -Duygu Akkaya. Ni har fel adress.
Jag vet hur er syster dog.
-Det är möjligt att hon skrev boken. -Jag tror inte det.
Det är en kärlekshistoria mellan snickaren M och en kvinna,
och i slutet av boken säger hon att snickaren kommer döda henne.
Om nåt är oklart med dödsfallet kan den användas för en polisanmälan.
Ingenting är oklart. Jag berättade allt för polisen.
-Gå in, İlyas. -Jag kan ta resten.
Gå in, bara.
-Vad gör du här? -Lugna dig.
Hur vågar du komma hit?
Jag vill inte träffa dig heller. En man kom förbi.
-Vem då? -Jag vet inte. Duygu…
Nämn inte det namnet. Påminn mig inte om sånt jag vill glömma.
-Hon skrev om dig, Balat, er kärlek. -Vill du göra mig galen?
-Hon skrev om sin egen död. -Vad är det för struntprat?
-Gräv inte i det förflutna. -Sin egen död! Och vem vet vad mer?
Kom inte hit igen.
För då kommer det att bli otrevligt.
Varför ser du ut så där?
Jag hittade författaren.
En kvinna.
Hon heter Duygu Akkaya.
Det är lite sorgligt.
Hon har visst dött.
Nån kan ha orsakat hennes död.
Konstigt, va?
Hon skrev om sin död.
Hon förutsåg den nästan.
Förlagets personal hittade hennes systers nummer.
Ege?
Duygu.
Hur dog hon?
Blev hon strypt? Skjuten? Hur?
Jag vet inte.
Jag hoppas att hon inte led.
Du kan fråga om det själv. Här är hennes systers adress.
-Ursäkta mig. Bor ni här? -Ja.
Jag ringde på hos nummer 10, men ingen öppnade.
Hos Reyhan. Hon har visst flyttat. Packade bara ihop och gav sig av.
-Vet ni var hon bor nu? -Nej.
-Hade hon en syster? -Ja, Duygu. Hon dog förra året.
Jag hörde det. Vet ni hur hon dog?
Vissa säger att det var självmord.
Andra sa att en man hade gått in i huset den dagen. Det är allt.
-Hej. -Hejsan.
-Hur kan jag hjälpa er? -Jag behöver en bra snickare.
-Jag hörde om er. -Vad behöver ni?
-Jag vill ha en bokhylla. -Det går bra. Jag kommer strax.
Inga problem. Vad har ni tänkt er?
Inget för stort. En modern, träfärgad bokhylla.
Okej. Skriv ner måtten.
Priset är inget problem, men jag behöver den snabbt.
Samma tid nästa vecka.
-Det är för sent. -Det handlar om tid, inte pengar.
Men jag kan bygga nåt med virket jag redan har.
Det blir bra.
-Okej. Nåt mer? -Jag skriver ner adressen.
Varför följer du efter mig?
Känner du Duygu Akkaya?
-Metin kan ha begått ett brott. -Ja, det gjorde han.
Det är ett brott att han träffar dig. Det här är inte första gången.
Allt detta skrivs ner där uppe nånstans.
Du är en medbrottsling nu.
-Jag bryr mig inte om vad du tycker. -Inte?
Alla kommer att leva det som står skrivet.
Allah är stor.
En första och sista varning:
Om du är smart håller du dig borta från det här området.
Det behövs inte.
Struntprat. Ni kan inte åka hungrig härifrån.
Har ni varit här i trakten förut?
Det är första gången.
Jaså, det är första gången?
Ja.
Är ni gift?
Nej.
Har ni varit gift?
Ja, det har jag.
-Funkade det inte? -Tja… Det är historia nu.
Det ligger bakom mig. Glöm det.
Välkommen, älskling. Middagen är klar. Och vi har en gäst.
Vad tycker du?
Du lät göra en spegel till butiken. Så hittade jag honom. Min fru, Gökçe.
Han har gjort ett fantastiskt jobb.
Köttet är klart.
Sätt er, jag kommer. Han äter med oss.
Jag är klar här. Jag ska packa ihop och åka.
Kom igen. Du får inte åka hungrig härifrån.
Gökçe.
Snickarmästare?
Jag lämnar den här.
Jag behövde den inte. Tack.
Brukar du läsa?
Det hinner jag inte.
Det är vårt jobb. Gökçe brukar läsa mest.
Eller hur, Gökçe?
Man bör läsa.
Till och med en bok som skrevs för hundratals år sen kan beröra en.
Tänk, bara. Förr i tiden
fick flickor inte läsa kärleksromaner.
Varför inte?
Så att de inte skulle ryckas med.
Som med Don Quijote.
På den tiden gick folk ut på gatorna och trodde att de var riddare.
Maten blir kall.
Har du hört talas om fiktofili?
Taner berättade om det, minns du?
-En intressant störning. -Var är Ege?
På sitt rum, älskling. Jag gick dit med mat, oroa dig inte.
Fiktofili.
Att bli kär i en fiktiv karaktär.
WHO klassar det inte som en sjukdom,
men det är en allvarlig störning, om ni frågar mig.
Tack för maten.
-Adjö. -Gökçe upptäckte en ny författare.
Duygu Akkaya.
Hur känner du henne? Hur känner du Duygu?
Duygu har skrivit den här boken.
Och hon pratar om dig i boken också.
-Vad fan pratar du om? -Det är bara en bok.
Jaså, bara en bok?
Fortsätt.
Gökçe vill kanske fortsätta.
Okej, då fortsätter jag.
Huvudpersonen i boken är M.
Duygu, bokens författare, blir kär i denne M.
Hon jagar honom trots att hon vet att hon kommer att dö.
Här är delen som gäller dig, snickare.
M är en snickare i Balat.
Och han är gift.
Han träffar Duygu.
Han får henne att bli besatt av kärlek till honom.
Sen ligger han med hennes syster.
Vems historia är det här?
Det är din historia, snickaren. Är inte du M i boken?
Vänta lite. Vad är ditt problem?
-Vad fan är ditt problem? -Det här avsnittet gillar jag.
"De enda jag berättar mina hemligheter för är M.
Och en del av mig, mitt blod, R.
Summan av deras lögner blir ett svek…"
Det är inte sant!
Du sådde frön av svek mellan systrar som älskade varandra.
En perfekt händelseutveckling. Du gillar det.
Varken jag eller Reyhan svek Duygu. Duygu var besatt av mig, det är allt.
Är det här också en lögn? Ge mig boken, Gökçe.
Tack.
Ja, här är det.
"Efter den sista måltiden vi tre åt satt sveket fast i våra halsar.
M och R, äntligen fick jag er att konfrontera varandra."
Varför gjorde hon det? För att ni legat med varandra?
-Vakta din tunga, annars får du stryk! -Jag säger inget, det står i boken.
Känner du till nåt annat än böcker?
Vet du nåt om livet utanför dem? Berätta om det, Gökçe.
Vet du vad? Gökçe vet inte vad som är sant och vad som är lögn.
För Gökçe hittade dig tack vare den här boken.
Hon läste boken och ville uppleva det som stod i den.
Var det så du hittade mig?
Allt var verkligt.
Verkligt? För helvete! Är vi bara en lek för dig? Va?
Dödade du henne?
Va?
Vi ändrar på den här historien nu.
Din historia med Duygu och med Reyhan,
allt som Gökçe jagade efter, och alla spår av Gökçe ska vi förinta.
En sak kan vi inte ändra på.
Att du dödade Duygu.
Vet du hur många gånger hon försökte ta sitt liv?
Hur många mediciner hon gick på? Vad som hände när hon inte tog dem?
-Vet du ens det? Vad vet du? -Släpp!
Hur många gånger hon försökte ta sitt liv?
-Släpp mig! -Du känner inte Duygu!
Du känner för fan inte Duygu!
Du känner inte Duygu!
Ring polisen, Gökçe!
Vad är verklighet och vad är fiktion?
Vi måste fundera på det. Jag tror att livet lurar oss alla.
Verkligheten kan väl vara en lögn som nån har hittat på?
Vi kanske lever i nån annans dröm.
Ja, varsågod.
Hon tar sitt liv genom att kasta sig framför ett tåg.
Var avsikten att kombinera huvudpersonen med en annan romankaraktär?
Ja. Likheten var avsiktlig.
Jag kan inte tänka mig ett mer slående slut än att ta sitt liv som Anna Karenina.
Och slutet är förstås en hyllning till den store Tolstoj.
Ja, herrn?
Den här boken är olik era tidigare. Hur gick processen till?
Vilka källor använde ni?
Jag insåg att jag skrev för mycket om mig själv.
En dag sa jag till mig själv:
"Taner, det är dags att du testar nåt annat
och slutar skriva om ditt eget liv."
Tänk er att tränga in i nån annans hjärna.
Och att se livet genom deras ögon.
Det var så Aska föddes.
Tack. Tack för att ni kom.
Undertexter: Susanne Sparv