Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ce e realitatea și ce e ficțiunea?
Trebuie să ne întrebăm asta. Cred că viața ne păcălește pe toți.
Realitatea ar putea fi o minciună inventată de cineva, nu?
Poate că toți trăim în visul altcuiva.
SCRUM
Așa!
Vă mulțumesc că ați venit!
Știți că nu-mi stă în fire să țin discursuri.
Acum 40 de ani, când tata a fondat Editura Urkan,
aveam mulți prieteni, scriitori de încredere
și mii de cititori. Prima publicație a fost Marea Vieții.
De atunci, am avut atâtea amintiri și idei noi, nu?
Da.
Problema e că nimeni nu mai citește.
Și în toată această aventură, draga mea soție a fost alături de mine.
Și acum, e prima care citește cărțile
și am încredere în instinctele ei.
Azi împlinim zece de ani de la căsătorie.
Gökçe, mă bucur de tine și de noi.
Gata cu discursul plictisitor! Bine ați venit. Pentru prieteni!
Pentru prieteni!
Nu sunt singurul care gândește așa. Și altora…
Ți-o spun ca prieten: nu mai scrie despre viața ta! Scrie despre altceva!
Gökçe, uite!
Soțului tău nu-i mai place ce scriu.
Îmi propune să scriu despre alte lucruri. Bine. Ce ziceți de asta?
Deunăzi am citit asta în presă.
Un croitor din Maltepe, Istanbul,
crede că Anna Karenina e o persoană reală.
Nu doar crede asta, ci își părăsește familia și merge în Rusia.
- Ce? - Dacă era un serial sau un film…
- N-ar părea credibil. - El credea!
Intră în casă!
Ia ceva de acolo!
Haide! Intră!
Ucide-i!
Apasă pe aia!
SCRUM
„Scrumul nu va arde niciodată.
E reziduul unei iubiri arzătoare.”
„Cum îți dai seama dacă ai întâlnit pe cineva din afara acestei lumi?
Dacă tu ești cel care nu aparține acelei lumi?
Dacă dormi…”
Soarta va fi rescrisă în mintea celui care-mi va citi cuvintele.
Adio, eu! Acum încep.
'Neața, Ceylan!
- Nu am comandat roz. - Așa e.
- Am comandat albastră. - Da.
Îi port în memorie pe cei pe care i-am cunoscut
și pe cei rămași străini.
Îmi amintesc toate fețele.
- Bună! - Bun-venit, dnă Gökçe!
Mulțumesc! Mamă?
- Gökçe? - Da, eu sunt.
Îi las pe toți în trecut și scriu pentru o viață nouă,
ca cineva să fie martor la ce am trăit.
Cine pune mâna pe cartea asta va ști că există un singur responsabil
pentru toate coincidențele.
SCRUM
Acela, al cărui nume nu îndrăznesc să-l rostesc, e „M”.
Parcă toate străzile din Balat duc la el.
Agresiunea înfricoșătoare a lui M, tăcerea lui misterioasă mă fascinau.
Are cercul vieții tatuat pe braț și umbra unei păsări pe gât.
Iată cum a început totul, într-o mică brutărie din Balat.
Secretul lui M avea să o transforme în amintirea
care ne va târî pe amândoi spre uitare.
BRUTĂRIA MÜȘFIKA
Scrumul care zboară prin aer face ca acest loc să fie miraculos.
Și doar eu îl pot vedea.
Parcă îmi ghida pașii,
invariabil către brutăria Müșfika.
BRUTĂRIA MÜȘFIKA
- Bună dimineața, Lale! - Bună dimineața, scumpo!
- Ce mai faci? - Sunt bine. De ce suni așa devreme?
Vreau să-ți fac o propunere.
Acesta e locul. Unde e intrarea? Uite-o! Haide!
BRUTĂRIA MÜȘFIKA
- Bună! - Bună ziua! Bine ați venit!
Mulțumesc!
Nu stați în drum! Luați loc!
Gökçe, nu știu de unde ai aflat despre locul ăsta.
Într-una dintre cărțile primite era menționată această brutărie.
Pe bune?
Protagonistul cumpără covrigi de aici.
- E un bărbat pe nume M. - M?
M. Așa scrie. Nu-i e dezvăluit numele.
Oricum, e un om ciudat. Un tip venit parcă din altă lume.
Are tatuaje cu semnificații profunde pe gât, pe braț.
Schimbă viețile celor care se întâlnesc cu el.
- Te simți bine, Gökçe? - Da. N-am nimic.
Nu uita că e un roman! E ceva fictiv.
- Ficțiune. Știi asta, nu? - Dar brutăria există.
- Poate că și el. Ce mare lucru? - Ești de necrezut!
Nu pot să beau asta. Haide, scumpo!
Hai să mergem!
Hai să bem cafeaua într-un loc decent!
Tu, du-te! Eu voi explora.
Bine. Cum dorești.
Întreg trecutul lui M se găsea în atelierul de tâmplărie.
Semnele mi-au arătat calea și m-au dus spre acest atelier,
care era sanctuarul lui.
Chiar când credeam că m-am rătăcit, scrumul m-a dus la ușa lui.
Am simțit că nu aveam de ales. Trebuia să-l urmez pe M, exact ca scrumul.
Bine. Îți scriu un e-mail.
Da. Ți-l trimit acum.
- Bună, dnă Gökçe! - Bună!
Dl Kenan are un apel important. Așteptați!
Am înțeles.
- Doriți ceva de băut? - Am deja. Mersi!
Da. Corect!
Bine. Atunci, aștept să mă contactezi.
Bine. Să ai o zi ușoară!
- Bună! - Bună!
- La ora asta, Gökçe? S-a întâmplat ceva? - Mă gândeam să bem o cafea.
- Cine se ocupă de magazin? - Ceylan. Nu sunt clienți.
Ai avut o idee bună,
dar am o zi plină, așa că…
Am uitat să trimit e-mailul.
- Să plec? - Nu, e în regulă.
Trebuie să retrimit ceva.
A venit Uğur Örtün.
- Aici sau în sala de ședințe? - În sală. Vin imediat!
Bine.
În regulă.
- Pe curând! - Baftă!
Mersi!
Ascuns în secrete, acest turn ne aparținea doar nouă.
Era un loc printre zei.
De fiecare dată, am urmat altă cale prin tunelul întunecat
ca să găsim ușa de la capăt, care se deschidea spre cer.
Trecând prin ea, ne-am lăsat banalele vieți în urmă,
pășind într-un alt univers.
„Odată intrată pe acea ușă, mi-am uitat trecutul. L-am șters.
El a fost ghidul meu către cer.”
Bună! Bun-venit!
Mulțumesc. Mi s-a spus că e un turn în zonă. Știți unde e?
Un turn? Nu știu să fie niciun turn.
Nu-i nimic. Întreb pe altcineva.
- Pacea fie cu tine! - Mulțumesc! La fel!
- Îmi dați trei covrigi, vă rog? - Alo?
- Trei covrigi? - Da.
Da, domnule. Eram pe cale să vă sun.
Da, domnule.
Da, comanda e incompletă.
Nu doar…
Nu e problemă doar de culori, ci și de mărimi. Lipsesc din comandă.
Bine. Aduceți cutiile, câte sunt!
Să fie săptămâna asta! Trebuie să închid. Vă resun. Bine. Vorbim mai încolo.
Căutați pe cineva?
Sunteți tâmplar?
Da. Cu ce vă pot ajuta?
Vreau să comand o oglindă. Am nevoie de una pentru magazinul meu.
- Unde se află? - În Nișantașı.
Nișantașı. Ați făcut măsurătorile? Doriți ceva anume?
Nu le-am făcut. Vreau o oglindă cu o ramă din lemn.
- Suntem ocupați. O voi face. - Nu vreau ceva complicat.
- E urgent sau nu? - Nu e.
Bun, atunci.
- Scuzați, dar, cum vă cheamă? - Ali.
- Voi decide ce mărime vreau și revin. - Oricând doriți.
Dl Metin Ali Soykan?
Aveți un pachet!
Treceți CNP-ul și semnați!
Poftim!
- Ați uitat ceva? - Da, să vă cer numărul.
Metin Ali, nu?
Mi se spune Ali. Nu mulți știu de Metin.
Eu sunt Gökçe. Încântată!
Voi suna legat de măsurători.
Ce zici de locul ăsta pentru oglindă, Ceylan?
Nu cred că avem nevoie de una…
Adu ruleta!
Să măsurăm înălțimea.
Să vedem. Până jos!
Bună ziua, dle Metin! Da, sunt Gökçe. Vă sun legat de măsurători.
Doresc să fie de 80 x 150. Va fi verticală. Cu suport, vă rog!
Bine. Pe curând!
La revedere!
Iubirea e ca războiul.
Ambele se aseamănă cu o luptă între lupi.
Când bărbatul și femeia se zvârcolesc unul sub celălalt,
își înfig ghearele în inima celuilalt.
E sălbatic. E urât. Și e murdar.
Dacă M nu m-ar fi luat în serios, nu mi-aș fi descoperit puterea.
Gökçe?
Stai!
Pe măsură ce se relevă, adevărul devine un impas.
Poate inima să iubească simultan doi oameni?
Am fost dezolată când am aflat că M e căsătorit.
M-a mâhnit profund.
Cu inima frântă, am vrut să mă arunc în brațele morții.
Singura problemă era: cine să mă ucidă?
Priviți! Avem și un model mai simplu.
- Da. - E tot mini.
- V-ar favoriza culoarea. - Drăguță!
- Avem și asta. - Da, e drăguță.
Bun-venit!
Merg să aduc lucrurile.
Și asta e drăguță.
Și asta? Și asta e drăguță.
Ce drăguță e!
Frumos!
Ceylan, mă poți ajuta?
Puneți-o lângă zid!
Va trebui să mutăm astea, dar…
Sper că am măsurat bine.
Și eu sper.
Mă atașasem atât de mult de M,
încât nu-mi rămânea decât să ignor că e însurat.
Am terminat. Vă place?
Cred că da, dar…
Nu vă place?
S-ar împiedica lumea de ea acolo. Poate ar trebui s-o atârnăm pe perete.
Dar a fost construită cu suport. Și e făcută din lemn, deci e grea.
Nu va sta pe perete. Putem încerca, dar…
Cred că ar arăta mai bine. Ce părere ai, Ceylan?
- Cum doriți, dnă Gökçe. - Va arăta mai bine pe perete, nu?
- Pot să scot suportul, dar va dura. - Bine.
Puțin mai sus.
Nu, e prea sus. Puțin mai…
Mai jos! La jumătatea distanței! Mai jos! E prea mult.
Puțin mai la stânga!
- Sunteți bine? - Sunt bine!
A făcut o mare mizerie.
- V-ați tăiat? - Nu e nimic!
Adu apă oxigenată și tifon de la farmacie!
- Nu e nevoie. E doar o zgârietură. - Luați loc, vă rog!
- Pe bune! - Bine. Luați loc!
- Asta e… - Poate ar trebui să pun presiune.
Aici, nu?
Până se întoarce, haideți să…
Nu mă așteptam ca oglinda să cadă din ramă.
Credeam că nu va ține peretele,
- …dar a căzut oglinda. - E…
Rama nu era fixată. Scuzați dezordinea!
Vă rog! Eu am insistat. E vina mea. Am fost prea insistentă.
- Rama. Poftim? - Dumneata… Poftim?
Voi ajusta rama să fie mai strânsă.
Va fi mult de muncă și am cauzat un dezastru aici.
Vă rog! Nu e nicio problemă. Nu vă gândiți la asta! Nu e nimic grav.
Oare v-a căzut verigheta?
- Să fie printre cioburi? - Cum adică?
Nu aveți verighetă.
Pentru că sunt celibatar.
Sunteți?
Da, sunt.
N-ați fost căsătorit?
Dragă, mai ții minte ce ne-a spus Kenan?
Că nu poți publica noua carte a lui Taner? Cred…
De ce râzi?
Scuze! Doar mi-am amintit ceva.
Ce anume?
Mai știi cartea despre care ți-am spus?
E despre tâmplar.
Și?
A venit la magazin.
- Cum a dat peste el? - Eu l-am găsit pe el.
Ai alergat după un om pe care nu-l cunoști?
Îmi pare cunoscut.
E din cauza cărții!
Nu toate scările din turn duceau spre cer.
S-a dovedit că turnului îi plăcea să se joace cu cei fără ghid,
ducându-i mereu greșit prin întuneric.
Ca să-mi găsesc drumul, am însemnat pereții pe lângă care am trecut.
Singura dovadă a relației mele cu M e ceea ce se vede pe pereții acestui turn.
N-ai venit să mă iei de la ușă.
Te așteptam. A sunat mai devreme?
Nu!
Urcă!
Ce faci?
Fiule! Ce faci?
Ce faci, dragul meu?
Mi-ai căutat prin geantă? Spune?
N-ai găsit altceva pe ce să desenezi, Ege? De ce?
Doar mă joc.
Gökçe?
Doar se joacă.
Cu o carte care ne-a fost trimisă!
Sunt doar manuscrise. Care-i problema?
Nu l-am terminat de citit.
Îmi pare rău!
Dar să nu mai faci asta, bine?
Bine.
Becurile aprinse de M păreau să lumineze întregul oraș.
Aici nu se aplică nicio regulă.
Oare vede cineva scrumul care ne înconjoară când suntem împreună?
İlyas, du-te după Latif!
- Bună! - Bună! Bine ați venit!
Am venit să întreb de oglindă.
Oglinda nu a fost încă tăiată. Urma să văd de asta. Odată tăiată, o aduc.
Bine. Nicio problemă.
Cum vă e mâna?
Poftim ceaiul…
Ce ziceți să discutăm afară?
Sigur.
Începe să plouă.
Așa e aici. Vremea e imprevizibilă. Nu va ploua mult.
Alo!
Nu, domnule. Am terminat treaba acolo.
L-am livrat intact. Ar trebui să vorbiți cu firma de curierat.
Nu e vina noastră.
Înțeleg că ușa e spartă…
Știu un loc unde fac chiftele picante în stil albanez. Vreți să mâncăm?
Da.
Nota, vă rog!
- Sunt bune. - Fac chiftele bune.
Ai crescut aici?
M-am născut și am crescut în Balat.
Viața mea se rezumă la ce e în jurul atelierului meu.
- Bazarul Balat. - L-am văzut.
- La brutărie. - Am fost acolo.
Imediat!
Nu frecventez zona asta.
Ești aici acum.
Părăsesc rar zona asta.
De fapt… Nu contează.
Ne dați niște pâine?
Ce anume nu contează?
Spune-mi!
Nu prea ies în afara acestei zone.
N-am ieșit din ea de mult timp. Am făcut o excepție pentru magazinul tău.
Cum ți se pare afară?
Nu știu.
Să mergem la turn!
Ce turn?
Am auzit că e un turn cu vedere la oraș,
despre care știu doar puțini.
Și de unde să știu eu despre el?
Credeam că poate știi.
Ți-a spus cineva despre el? Cum arată? Cum se ajunge? Unde e?
- Mai știe cineva despre el? - Ar trebui.
Nu mă lasă în pace.
Trebuie să plec.
N-am terminat masa.
Mulțumesc oricum!
Mă bucur că mâna ta e bine.
Ne mai vedem!
- Alo! - Gökçe, unde ești?
- Pe drum încolo. - Vino acasă imediat!
- S-a întâmplat ceva? - Te așteptăm.
Sunt doar jocuri. Nu sunt reale.
Du-te în camera ta!
- Dă-mi Game Boy-ul! - Nu-l primești. Du-te în camera ta!
Ce e scumpule?
- Ce s-a întâmplat? - Ege s-a bătut azi la școală.
Și nu a fost în joacă.
A mușcat un copil de ureche.
I-au trebuit copci. Mama lui a venit la școală.
Evident, s-a plâns de Ege.
Directorul s-a enervat. Se pare că au mai fost și alte plângeri.
Nu răspundeai, așa că m-au sunat pe mine. A trebuit să las totul baltă.
Cum e Ege?
Am aflat de la școală că nu e prima dată când e agresiv.
Zic că Ege are probleme cu gestionarea furiei.
N-am știut ce să fac. Slavă Domnului că m-a ajutat Lale!
- Ce făceai, Gökçe? - Cum e celălalt copil? Putem face ceva?
Nu, dragă. Am vorbit cu familia.
Am făcut tot ce trebuia făcut.
Nu-ți face griji! Nu erai la magazin.
Unde erai, Gökçe?
- Rezolvam diverse. - De ce n-ai răspuns?
- N-am auzit telefonul. - Cum să nu-l auzi? Să faci să-l auzi!
Negreșit!
- Sună-mă dacă afli ceva! - Bine.
Mă doare stomacul.
Asta ar putea ajuta.
Kenan, te rog!
Bună, dragă! Azi termini devreme munca la magazin?
Bine. Poate merg direct la cină. E posibil să nu pot să vin să te iau.
Bine, ne vedem diseară acolo. Te rog să nu întârzii!
Pa!
- Acoperim și celelalte geamuri? - Stai să-l termin întâi pe ăsta!
A ieșit frumos, nu?
Da. Inițial am fost sceptică în privința culorilor,
dar, per ansamblu, arată bine.
Ce zici? Să acoperim și geamul cel mare din spate?
Da, clar.
- Să pun cartea asta în spate? - Dă-mi-o!
Am răsfoit-o. Pare interesantă.
Cum adică? Ai citit-o?
Nu am citit-o, ci doar am răsfoit-o.
De ce mi-ai umblat printre lucruri?
Eram doar puțin curioasă. Dar crede-mă, nu am citit-o.
- Cât ai citit din ea? - Am citit doar începutul.
- Să aveți o zi ușoară! - Mulțumim!
- Am adus oglinda. - Mă voi ocupa de geamurile din spate.
Vrei să vezi turnul?
Da.
Cu o condiție.
- O cunoști? - Nu.
S-a holbat la noi.
Cu fiecare pas, inima îmi bătea tot mai tare.
M-am oprit la ultima treaptă. Era cât pe ce să-mi pierd curajul.
În fața mea se afla ușa către o nouă lume.
Mâna mea s-a pierdut într-a lui.
Poate, dincolo de ușă, avea să fie ceva și mai și.
Sunt pregătită să aflu.
M-am mai plimbat pe aici! Recunosc locul acesta.
- Cum? N-ai fost niciodată aici. - Ba da. Cu puterea imaginației.
Cu cine te plimbai?
- Cu nimeni. - Doar eu știu de existența acestui loc.
- Cine a făcut desenele de jos? - Poate chiar tu.
Din nou!
Ce sus suntem!
- De unde ai aflat despre locul ăsta? - Pur și simplu am aflat.
Sigur ai aflat undeva despre el.
Asta a fost condiția. Am făcut o promisiune că ne vom spune.
Se vorbea despre el la brutărie.
La brutărie?
Știm amândoi că e o minciună.
Nu ai crede adevărul.
Care e acela?
Că am văzut locul ăsta.
Era de parcă vedeam gândurile altcuiva.
Ca un vis.
Ca un vis? Ca forța destinului?
Posibil.
Nu poți cunoaște un loc fără să-l fi văzut?
Apune soarele.
Să apună!
Chiar așteptam asta.
Unde te duci?
- Câte cărți ai publicat în acest sezon? - Jumătate față de anul trecut.
Nici noi n-am publicat multe în acest sezon.
Asta se datorează creșterii continue a pieței publicațiilor digitale.
- Mă bucur să vă văd, dle Kenan. - Și eu. Mulțumesc.
Poftă bună!
- Mulțumim! - Mulțumesc!
Am venit aici imediat după ședință.
Să-l sunăm pe domnul Cemal!
Sigur! Îl sun chiar acum.
Văd că toți au ajuns.
Îți voi dezvălui un secret.
Ești gata?
GRAND HOTEL ISTANBUL
1962 RESTAURANT
Eu aprind luminile.
Ce faci?
Va fi bine în zilele astea aglomerate.
Vine și soția dv., nu?
Da. Probabil e blocată în trafic. Mă scuzați!
Cum îți merge? Cum e la serviciu?
- Distractiv. - Cum e copilul?
Tu le aprinzi în fiecare seară?
Nu în fiecare seară.
Mi-ar plăcea să schimb totul acum…
pe mine, viața mea…
întreaga lume.
Ție nu ți-ar plăcea?
Poate că am vrut cândva.
Poate că da.
Unde ai fost?
Iată-mă!
Unde ai fost, Gökçe?
Am fost aici.
N-o să uit seara asta.
Nici eu nu o voi uita.
Îți bați joc de mine. Vino-ți în fire!
- Nu-mi bat deloc joc de tine. - N-ai venit la cină, deși știai de ea.
Nu aveai telefonul la tine. Știi că m-ai făcut de râs?
Nu ai fost făcut de râs, Kenan.
- Doar te-ai simțit lipsit de umbra ta. - Ce?
Ce e cu toată gălăgia? Nu pot să dorm.
Nu-i nimic, fiule. Nu e nimic.
Ce se petrece, Gökçe?
Vin, scumpule!
Cea portocalie v-ar veni minunat.
O iau pe cea albastră.
- Cum doriți. - Acolo ce este?
- Bună, dle Kenan! - Bună, Ceylan! Gökçe e aici?
Nu. A plecat devreme.
- Pot să vă ajut? - Am trecut doar cât s-o salut.
Sunt produse noi?
Da. Dna Gökçe a dorit să facă o schimbare.
Oglinda comandată nu e montată. Tâmplarul e din Balat.
De ce a comandat-o din Balat?
Cred că i-a venit ideea din cartea pe care o citea.
Care carte?
Cred că se numește Scrum.
Bine. Să ai o zi ușoară!
- La ce oră se va întoarce Gökçe? - Nu cred că va mai veni azi.
Bine. Să ai o zi ușoară!
- De ce te plimbi cu femeia aia? - Cum îndrăznești să mă interoghezi?
Știe că ești căsătorit?
- E o minciună. Suntem căsătoriți? - Legal, da.
Dacă nu ai grijă până divorțăm, știu cum…
Pleacă naibii de aici! Valea!
Fiecare va plăti pentru păcatele sale.
Fii conștient de slăbiciunile tale și oprește-te!
Ce a fost asta?
- La ce te referi? - Ce s-a întâmplat?
Nimic. E irelevant.
Mi-ai spus că nu ești căsătorit.
Îmi pui întrebări? De ce?
Nu tu ești cea însurată?
- Vreau o explicație. - Pentru ce?
- M-ai mințit! - În legătură cu ce? Ce tot spui?
- Ai spus că n-o cunoști. - Pe cine?
A trecut pe lângă noi! Te-am întrebat cine e și ai zis că nu știi!
Tu ești mincinoasa și cea care e căsătorită!
De unde ai aflat despre turn? Spune-mi! Nu te cunosc. Cine ești?
Cine ești? Spune-mi!
- Spune-mi tu! - Cine ești? Vreau…
Cine ești? Spune!
- Cine ești? - O să…
- Cine ești? - Tu…
- Hei! - Cine ești? Spune-mi! Cine ești?
Tata m-a obligat să mă însor cu Büșra.
Afacerea mergea rău, iar el era bolnav.
Făceau afaceri împreună. Noi am fost victime colaterale.
Nu m-am culcat niciodată cu Büșra. Știa că nu o iubesc.
Când a murit tata, am cerut divorțul. A refuzat. A plecat și a început coșmarul.
Într-o zi, a venit fratele ei la mine. Abia scăpase cu viață.
De atunci, am terminat-o cu ei.
- Văd că nu ai mâncat. - Nu mi-e foame.
Îmi dai Scrum? Ai terminat-o?
N-am terminat-o.
N-ar trebui să-ți ia atât de mult.
Mă întreabă lumea despre ea. Aș prefera să te grăbești puțin.
Această ultimă masă luată în trei ne-a lăsat cu gustul amar al trădării.
M și R, în sfârșit v-am pus față în față.
Gustul amar al morții a pus stăpânire pe mine, pe masa întinsă împreună,
iar M m-a ucis.
Nu m-a putut salva de data asta.
Tot ce rămăsese din iubire era o mână de scrum.
„…a pus stăpânire pe mine, pe masa întinsă împreună,
iar M m-a ucis. Nu m-a putut salva de data asta.”
A ucis-o.
Tot ce scrie în carte s-a întâmplat.
De exemplu?
Totul. Turnul, brutăria, Balat.
M, Metin, faptul că e căsătorit, totul.
Bine, dar e doar o carte. E o operă de ficțiune.
E doar o plăsmuire, nu? Sunt coincidențe legate de oameni și locuri.
Crede-mă! Am trăit-o pe pielea mea. Totul a fost real. Am simțit totul.
Am trăit totul.
Bine, dar dacă tot ce scrie e adevărat, iar ea e moartă,
cum a putut să scrie cartea?
Nici măcar nu mă asculți.
Te-am văzut îmbrățișând amoros un bărbat în Nișantașı,
într-o mașină ridicolă.
Știu ce am văzut.
Tot nu te-ai măritat cu tipul cu editura?
Cum adică, nu vrei să te măriți? Mărită-te! Așează-te la casa ta!
Ascultă-mi sfatul!
Crede-mă, vei avea o viață foarte fericită.
Am terminat-o. Nu merită publicată.
Nu ți-a plăcut?
Emoțiile sunt prea exagerate.
Iar finalul e plictisitor.
Ideea e bună, dar e pusă în cuvinte prost.
Dacă afli cine e autorul, aș vrea să vorbesc cu el.
Voi întreba cine e.
…în schimb, doar tristețe…
Cu inima frântă…
…a pus stăpânire pe mine, pe masa întinsă împreună.
SCRUM
M - NU NE PUTEM VEDEA TREI ZILE. SUNT OCUPAT. VOI SUNA.
N-am putut să găsim autorul.
- Cum așa? Cine a trimis-o? - Nu știu.
- Ne interesăm. Și noi suntem surprinși. - Sigur a trimis-o cineva.
- Ce? A căzut din cer? - Probabil a venit cu celelalte cărți.
Toate sunt înregistrate și au date de contact,
dar nu era nimic legat de Scrum.
- A livrat-o un curier. - Da.
Întreabă la toate firmele de curierat!
- Așa vom afla de unde e. - Sigur! Facem asta.
Unde e Metin?
- Unde e Metin? - Cine?
- Ali. - Meșterul s-a dus la târgul de miercuri.
- Să vă dau indicații? - Nu e nevoie.
Tarabă cu vechituri!
Vechituri!
Tarabă cu vechituri!
Pide caldă!
Pide!
Poți să le spui că nu voi mai…
Cu ce să vă servesc?
- Nu uitați ardeii! - N-am uitat.
Poftim!
Mergem?
Spune direct ce ai de spus!
- Gökçe? - Cine erau oamenii ăia?
Nimeni.
Ce-mi ascunzi?
Ce-ți ascund? N-are legătură cu tine. Fii liniștită! E legat de lucru.
- Cu câte femei ai relații? - Ce? Ce te-a apucat, Gökçe?
Trebuie să învăț totul despre tine.
Înțelegi?
Pentru mine nu e doar o aventură.
- Chiar mă îndrăgostesc de tine. - Nu! Nu te obișnui cu mine!
În niciun caz!
Nu mă respinge!
Încerci să mă alungi.
Simt că-mi pierd calea.
Nici nu alung pe nimeni, și nici nu fug sau mă ascund.
Ascultă!
Nu sunt în măsură să arăt nimănui calea.
Ce se petrece, Gökçe?
Liniștește-te!
Ce faci, Gökçe?
Gökçe! Pentru numele lui Allah!
Ce te-a apucat?
De câte ori închid ochii…
mă regăsesc în turn.
E ca o stâncă.
Simt că vreau să strig…
dar nu am voce.
Am uitat totul, până și numele.
Nu-mi mai știu numele.
Natura reală a experienței trăite…
a devenit neclară.
E un talmeș-balmeș.
Gökçe! Ce faci?
Apasă pe rană!
Am găsit adresa expeditorului.
A fost trimisă acum un an și livrată de un curier necunoscut.
- La adresă locuiește Reyhan Akkaya. - Trimite-mi adresa!
Bine.
Da?
Bună ziua! Dra Reyhan?
Sunt Kenan Urkan, proprietarul editurii Urkan.
Mă scuzați că am venit neanunțat, dar vreau…
să vorbim despre cartea pe care ne-ați trimis-o.
Mă scuzați! Ce carte?
- Scrum. - Nu știu despre o asemenea carte.
- Cred că ați greșit. - Cartea a fost trimisă de la adresa asta,
acum aproximativ un an.
Doar dv. locuiți aici?
Da.
Dar tot singură locuiați acum un an?
Nu. Sora mea mai mare stătea cu mine, dar…
Pot să vorbesc cu sora dv.?
Nu puteți. A încetat din viață.
Sincere condoleanțe! Pare să fie greșeala mea.
- Cum o chema? - Duygu Akkaya. Ați greșit adresa.
Așteptați! Știu cum a murit sora dv..
- E posibil ca ea să fi scris cartea. - Nu cred.
E o poveste de dragoste între un tâmplar numit M și o femeie.
La sfârșitul cărții, naratoarea spune că tâmplarul o va ucide.
Dacă moartea ei e sub semnul întrebării, cartea poate fi o probă.
Nu sunt semne de întrebare. Am spus poliției tot ce știam.
- İlyas, du-te înăuntru! - O să aduc restul.
Du-te înăuntru!
- Ce cauți aici? - Întâi, calmează-te!
Nu pot. Îndrăznești să vii aici?
Nici mie nu-mi place să te văd. Stai! A venit un bărbat.
- Cine? - Nu știu. A zis de Duygu…
Nu-i pomeni numele și nu-mi aminti de ea! Vreau s-o uit.
A scris despre tine, Balat, iubirea voastră.
Mă scoți din minți.
- A scris despre propria-i moarte. - Ce îndrugi acolo? Nu dezgropa trecutul!
- Cine știe despre ce a mai scris? - Să nu mai vii pe aici!
Altfel, se va termina urât.
De ce te uiți așa?
Am găsit autorul.
E o femeie.
Numele ei e Duygu Akkaya.
E o situație tristă.
Se pare că a murit…
sau că cineva i-a provocat moartea.
Ciudat, nu-i așa?
A scris despre propria moarte.
Aproape că a prezis-o.
Angajații de la editură au găsit numărul surorii ei.
Ege!
Duygu.
Cum a murit?
A fost strangulată? Împușcată? Cum?
Nu știu.
Sper că n-a suferit mult.
Poți să întrebi aceste detalii. Poftim adresa surorii ei!
- Pardon! Locuiți aici? - Da.
Am venit la numărul zece. Am sunat, dar nu răspunde.
La Reyhan. Am auzit că s-a mutat. Și-a făcut bagajele și a plecat brusc.
- Știți unde s-a mutat? - Nu știu.
A avut o soră?
Da. O chema Duygu. A murit anul trecut.
Da, am auzit. Știți cum a murit?
Unii spun că s-a sinucis.
Alții susțin că a vizitat-o un bărbat în acea zi. Atâta știu.
- Bună! - Bună!
- Cu ce vă pot ajuta? - Am nevoie de un tâmplar bun.
- Mi-ați fost recomandat. - Ce doriți?
- Doresc o bibliotecă. - Bine. Mă întorc imediat.
Bun! Cum doriți să arate? La ce vă gândiți?
Să nu fie mare. O bibliotecă modernă, în culoarea lemnului neprelucrat.
Bine. Scrieți-mi măsurătorile!
Nu contează cât costă, doar să o faceți cât mai repede!
Săptămâna viitoare?
- Va fi prea târziu. - E o problemă de timp, nu de bani.
Dacă vreți, vă pot construi ceva cu ce am deja aici.
Bine.
- Bine. Mai doriți ceva? - Vă voi scrie adresa pentru livrare.
De ce mă urmărești?
O știi pe Duygu Akkaya?
- Cred că Metin a comis o crimă. - Da, a comis una.
Relația lui cu tine e marea crimă, și nu e prima dată când face asta.
Allah vede totul și ține evidența.
Acum ești complice la acea crimă.
Chiar nu-mi pasă de judecata ta.
Așa să fie?
Toți vor fi prinși din urmă de destin.
Allah e mare.
Acesta e primul și ultimul avertisment.
Dacă ești deșteaptă, nu vei mai păși în acest cartier.
De ce v-ați deranjat?
Aiurea! Nu puteți să plecați de aici flămând.
Ați mai fost în zona asta?
Nu. E prima dată.
E prima dată când veniți?
Da.
Sunteți însurat?
Nu sunt.
Ați fost însurat vreodată?
Da, am fost.
Nu a mers?
S-a terminat. Nu mă mai gândesc la asta. Să lăsăm subiectul!
Bine ai venit, scumpo! Cina e gata. Avem un oaspete.
Deci? Ce părere ai?
Ai comandat o oglindă pentru magazin. Așa l-am găsit. Ea e Gökçe, soția mea.
A făcut o treabă minunată, nu?
Carnea e gata.
Așezați-vă la masă! Vin și eu imediat. Dânsul va lua masa cu noi!
Am terminat! Îmi strâng sculele și plec.
Nici vorbă! V-am spus că nu vă lăsăm să plecați înfometat.
Gökçe?
Domnule meșter?
Las asta aici.
Nu aveam nevoie de ea. Mulțumesc!
Vă place să citiți?
N-am timp.
Cu asta ne ocupăm. Gökçe citește mai mult.
Nu-i așa, Gökçe?
Trebuie să citești.
Până și o carte scrisă cu secole în urmă poate avea un efect asupra oamenilor.
Gândește-te la aspectul ăsta! În trecut,
fetelor le era interzis să citească romane de dragoste.
De ce?
Ca să nu se lase duse de val.
Ca după Don Quijote,
când oamenii au ieșit în stradă, crezându-se cavaleri.
Se răcește!
Ați auzit vreodată de fictofilie?
Taner ne-a spus despre asta, mai știi?
- E o boală interesantă. - Unde e Ege?
În camera lui, dragă. I-am dus de mâncare. Nu-ți face griji!
Fictofilie.
Așa se cheamă când te îndrăgostești de un personaj fictiv.
Organizația Mondială a Sănătății nu o consideră o boală,
dar, după părerea mea, e o tulburare foarte gravă.
Mulțumesc pentru masă!
- Noapte bună! - Gökçe a găsit o nouă autoare.
O cheamă Duygu Akkaya.
Cum ai aflat despre ea? În ce context ai cunoscut-o?
Duygu e autoarea acestei cărți,
în care scrie despre tine.
- Despre ce naiba vorbești? - E doar o carte.
Doar o carte, zici?
Continuă!
Poate ar vrea să continue Gökçe.
Atunci, voi continua eu.
Personajul principal al cărții e M.
Autoarea, Duygu, se îndrăgostește de acest M
și aleargă după el, deși știe că asta-i va aduce moartea.
Iată de ce te privește asta, tâmplarule!
Acest M e un tâmplar din Balat.
Și e căsătorit.
O întâlnește pe Duygu.
O face să se îndrăgostească obsesiv de el.
Apoi se culcă cu sora ei.
A cui e povestea asta?
E povestea ta, tâmplarule. Nu ești tu acest M din carte?
Stai puțin! Ce problemă ai cu mine?
- Ce vrei de la mine? - Iată una dintre părțile mele preferate!
„Singura persoană căreia i-am spus despre secretul meu, M.
O bucată din mine, sângele meu, R.
Suma minciunilor lor duce la o trădare…”
Nu e realitate!
Ai făcut să încolțească trădare între surori care se iubeau.
Ce întorsătură perfectă, nu? Fix cum îți place.
Nici eu, nici Reyhan n-am trădat-o pe Duygu.
Duygu era doar obsedată de mine.
Bine. Și asta e o minciună? Dă-mi-o, Gökçe!
Te rog!
Da. L-am găsit.
„Această ultimă masă luată în trei ne-a lăsat cu gustul amar al trădării.
M și R, în sfârșit v-am pus față în față.”
De ce a făcut asta? Pentru că te-ai culcat cu sora ei?
- Ai grijă ce spui, sau te distrug! - Eu nu spun nimic, doar citez.
Știi și altceva în afară de cărți?
Știi despre viața din afara lor? Povestește-i despre asta!
Știi ce? Gökçe nu știe ce e adevăr și ce e minciună.
Gökçe te-a găsit datorită acestei cărți.
A citit cartea asta și a vrut să trăiască ce e scris în ea.
Pe bune? Așa m-ai găsit?
A fost real.
Real? La naiba! Doar te joci cu noi? Spune!
Ai omorât-o?
Ce?
Vom schimba povestea acum.
Relația ta cu Duygu, cu Reyhan,
fantezia după care a alergat Gökçe
și orice urmă a lăsat. Le vom distruge.
Dar un lucru nu poate fi schimbat.
Anume, faptul că ai ucis-o pe Duygu.
Știi de câte ori a încercat să se sinucidă?
Câte medicamente lua?
Ce se întâmpla când nu-și lua medicamentele?
- Ai idee? Ce știi tu? - Dă-mi drumul!
De câte ori a încercat să se sinucidă?
- Dă-mi drumul! - N-o știi pe Duygu!
Nu știi nimic despre ea!
Nu știi nimic despre Duygu!
Gökçe, cheamă poliția!
Ce e realitatea și ce e ficțiunea?
Trebuie să ne întrebăm asta. Cred că viața ne păcălește pe toți.
Realitatea ar putea fi o minciună inventată de cineva, nu?
Poate că toți trăim în visul altcuiva.
TANER ALPAR SCRUM
Dv.! Întrebați!
Protagonista se sinucide aruncându-se în fața trenului.
Ați vrut să faceți aluzie la soarta unui alt personaj?
Da. Asemănarea e intenționată.
Nu mă pot gândi la un final mai izbitor decât o sinucidere ca a Annei Karenina.
Și, desigur, acest final e un omagiu adus marelui Tolstoi.
Dv., domnule!
Cartea diferă de ce ați mai scris. Care a fost procesul creativ?
Din ce surse v-ați inspirat?
Mi-am dat seama că scriam prea mult despre mine.
Într-o zi mi-am spus:
„Taner, te rog, e timpul să abordezi și alte subiecte
și să nu mai scrii despre viața ta.
Imaginează-ți că te infiltrezi în mintea altcuiva
și că vezi viața prin ochii lor!”
Așa am ajuns să scriu Scrum.
Mulțumesc! Vă mulțumesc că ați venit!
Subtitrarea: Oana-Meda Pop