Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hva er virkelighet og hva er fiksjon?
Vi må tenke på det. Jeg tror livet lurer oss alle.
Virkeligheten kan jo være en løgn noen fant på?
Kanskje vi alle lever i en annens drøm.
ASKE
Ja!
Takk for at dere kom.
Dere vet at jeg ikke er typen til å holde taler.
For 40 år siden, da min far grunnla Urkan forlag,
hadde vi mange venner, betrodde forfattere ved vår side.
Vi hadde tusenvis av lesere. Vår første utgivelse var Livets hav.
Vi har skapt mange minner og idéer siden da, ikke sant?
Ja.
Men ingen leser bøker lenger.
Og gjennom det meste av eventyret har min kjære kone vært med meg.
Hun leser dem fortsatt først, og jeg stoler alltid på hennes instinkter.
I dag har vi ti års bryllupsdag.
Gökçe, det er godt å ha deg, ha oss.
Nå avslutter jeg kjedeligheten. Bra at dere kom. For venner!
For venner!
Jeg er ikke den eneste som tenker sånn. Andre…
Jeg sier til deg som en venn, slutt å skrive om livet ditt.
Prøv noe annet.
Gökçe, hør.
Mannen din liker ikke det jeg skriver lenger.
Jeg synes jeg skal prøve noe annet. Hva med dette?
Jeg leste det i nyhetene forleden.
En vanlig skredder i Maltepe i Istanbul
tror at Anna Karenina virkelig eksisterer.
Og han forlater familien og drar til Russland.
-Hva? -Var det en serie eller en film…
-Ville vi ikke kjøpt den. -Han trodde det!
Gå inn i huset.
Hent noen greier.
Kom igjen, gå inn.
Drep de der.
ASKE
"Aske vil aldri brenne.
Det er restene av en brennende kjærlighet.
Hvordan vet du om du har møtt noen utenfor denne verdenen?
Hva om det er du som ikke hører hjemme i den verdenen?
Hva om du sover…?"
Inni hodet til den som hører mine ord, vil deres skjebne bli skrevet om.
-Farvel til meg, nå begynner jeg. -God morgen, Ceylan.
-Vi bestilte ikke rosa. -Sant.
-Vi bestilte vel blå? -Ja.
Folk jeg har kjent og de som har gått meg forbi,
de er i minnene mine.
Jeg husker alle de ansiktene.
-Hallo. -Velkommen, Gökçe hanım.
Takk. Mamma?
-Gökçe? -Ja.
Jeg forlater dem alle og skriver for et nytt liv.
Så noen kan bevitne livet jeg har levd.
Den som får fatt i denne boka, vil vite at én person er ansvarlig
for alle sammentreffene.
Personen hvis navn jeg ikke tør å si er "M".
Det er som om alle gater i Balat fører til ham.
Ms skremmende aggresjon og mystiske stillhet trakk meg inn.
En tatovering av livets sirkel på hans høyre arm.
Skyggen av en fugl på halsen hans.
Det var her det begynte.
Et lite bakeri i Balat.
Med Ms hemmelighet ville bakeriet bli til et minne
som dro oss begge inn i mørket.
MÜŞFİKA BAKERI
Det som gjør stedet til et mirakel er asken som svever rundt.
Og bare jeg kan se den.
Det var som om tegnene viste veien
og ledet meg til Müşfika bakeri hver eneste gang.
MÜŞFİKA BAKERI
-Hei, Lale. God morgen. -God morgen, vennen.
-Hvordan går det? -Det går bra. Hvorfor så tidlig?
Jeg har et forslag.
Dette er stedet. Hvor er døra? Her, kom.
-Hei. -Velkommen.
Takk.
Ikke stå der, sett dere.
Gökçe, jeg vet ikke hvordan du fant dette stedet.
I en av bøkene forlaget fikk.
Den nevnte bakeriet.
Hva?
Hovedpersonen kjøper simit her.
-En fyr kalt "M". -M?
M. Det står det.
Navnet avsløres ikke. Uansett er han en rar mann.
En mystisk type.
Han har betydningsfulle tatoveringer på halsen og armen.
Han endrer visst livet til dem han støter på.
-Gökçe, har du det bra? -Ja, jeg har det bra.
Du leser en roman. Det er fiksjon.
-Fiksjon. Du er vel klar over det? -Men bakeriet fins.
-Kanskje mannen også fins. -Du er ikke til å tro.
Jeg kan ikke drikke dette. Kom igjen.
Vi bare går.
La oss drikke kaffe på et ordentlig sted.
Gjør det. Jeg skal tusle rundt.
Greit. Som du vil.
M la fortiden sin igjen på snekkerverkstedet.
Tegnene førte meg av gårde til dette verkstedet,
som var hans fristed.
Da jeg trodde jeg hadde gått meg vill, førte asken meg til dørterskelen hans.
Jeg innså at jeg ikke hadde noe annet valg enn å følge M, slik asken gjorde.
Ok. Jeg sender deg e-post.
Ok, jeg sender den nå.
-Hei, Gökçe. -Hei.
Kenan har en viktig samtale.
-Du kan vente her. -Ja visst.
-Noe å drikke? -Jeg har, takk.
Ja, riktig.
Ok, da venter jeg på å høre fra deg.
Greit. Lykke til.
-Hei. -Hei.
-På denne tiden? Er det noe galt? -Jeg tenkte vi skulle ta en kaffe.
-Hvem passer butikken? -Ceylan. Det er uansett stille.
Godt tenkt,
men det er en travel dag i dag.
Jeg glemte å sende e-posten.
-Skal jeg gå? -Nei, det går bra.
Jeg må bare sende noe på nytt.
Uğur Örtün er her.
-Her eller møterommet? -Møterommet. Jeg kommer.
Greit.
Ok.
-Ses hjemme. -Lykke til.
Takk.
Tilslørt av hemmeligheter tilhørte dette tårnet bare oss.
Det var et sted blant gudene.
Hver gang tok vi en ny vei inni denne mørke tunnelen
for å nå døra i enden som åpnet seg mot himmelen.
Da vi åpnet døra, forlot vi våre kjedelige liv
og entret et annet univers.
"Da jeg kom gjennom døra, glemte jeg fortiden min, visket den ut.
Han ledet meg til himmelen."
Hei. Velkommen.
Takk. Jeg ble fortalt at det er et tårn her. Vet du om det?
Et tårn? Jeg vet ikke om noe tårn.
Ok, jeg spør noen andre.
-Fred være med deg. -Takk i like måte.
-Kan jeg få tre simiter, onkel? -Hallo?
-Tre simiter. -Ja.
Ja. Jeg skulle ringe deg.
Ja.
Ja, det mangler plagg.
Nei, ikke bare…
Ikke bare farger, men størrelser. Det stemmer ikke overens.
Ok. Bare kom med eskene, hvor mange de enn er.
Jeg trenger dem denne uka. Jeg må legge på. Vi snakkes senere.
Hallo?
Er du snekker?
Ja. Hva trenger du?
Jeg vil bestille et speil. Jeg trenger et til butikken min.
-Hvor er den? -I Nişantaşı.
Nişantaşı. Har du målene? Hvordan vil du ha det?
Ingen mål. Bare et speil med en treramme.
-Vi har mye å gjøre. Jeg gjør det senere. -Det er enkelt.
-Haster det? -Nei.
Da er alt i orden.
-Unnskyld, hva heter du? -Ali.
-Jeg avgjør størrelsen og kommer tilbake. -Når du vil.
Metin Ali Soykan?
Denne er til deg.
ID-nummer og signatur.
Vær så god.
-Glemte du noe? -Nummeret ditt.
Metin Ali, ikke sant?
Folk kaller meg Ali. Få vet om Metin.
Jeg er Gökçe. Hyggelig å møte deg.
Jeg ringer angående størrelsen.
Hva synes du om dette stedet for speilet?
Jeg tror ikke vi trenger det, men…
Hent målebåndet.
La oss måle høyden.
Skal vi se. Hele veien ned.
Hei, Metin. Ja, det er Gökçe. Jeg ringer deg angående målene.
Det er 80 ganger 150. Det skal være loddrett. Et gulvspeil.
Ok. Vi ses.
Ha det.
Kjærlighet og krig er like.
Begge ligner en kamp mellom ulver.
Mens mannen og kvinnen vrir seg under hverandres pels,
setter de klørne i hverandres hjerte.
Det er vilt. Det er stygt. Og det er skittent.
Hadde ikke M ment at jeg var ekte vare, ville jeg aldri oppdaget kreftene mine.
Gökçe?
Vent.
Sannhetene blir fastlåst idet de synker inn.
Kan et hjerte elske to mennesker samtidig?
Jeg ble knust da jeg oppdaget at M var gift.
Helt knust.
Jeg ville overgi meg til dødens favn av hjertesorg.
Problemet var hvem som skulle gjøre det.
Vi har en enklere modell også.
-Ja. -Igjen, mini.
-Du ville rocket fargen. -Ser bra ut.
-Vi har også denne. -Ja, denne er fin.
Velkommen.
Jeg henter greiene.
Denne er også fin.
Hva med denne? Også pen.
Veldig pen.
Fin.
Ceylan, kan du hjelpe?
Det skal stå ved den veggen.
Vi må flytte disse, men…
Håper jeg målte riktig.
Det håper jeg også.
Jeg hadde blitt så knyttet til M
at alt jeg kunne gjøre var å glemme at han var gift.
Ferdig. Liker du det?
Ja, men…
Liker du det ikke?
Det er litt i veien. Kanskje vi skal henge det på veggen.
Dette ble bygget med stativ. Og det er lagd av tre, så det er tungt.
Veggen tåler det ikke. Vi kan prøve, men…
Jeg tror det blir bedre. Hva synes du, Ceylan?
-Som du vil, Ms. Gökçe. -Det vil vel se bedre ut på veggen?
-Da fjerner jeg stativet. Det vil ta tid. -Ok.
Litt høyere.
Nei, det er for høyt. Litt…
I midten. Lavere. Det er for mye.
Litt til venstre.
-Går det bra? -Ja da.
-Litt av et rot. -Er det hånda di?
Det er ingenting.
Kjøp peroksid og bandasje på apoteket.
-Bare en skramme. Jeg er vant til det. -Sett deg. Her.
-Jeg mener det. -Sett deg.
-Dette… -Kanskje vi bør legge trykk på det.
-Her, ikke sant? -Til hun kommer…
Jeg forventet ikke at speilet skulle falle ut.
Jeg trodde at veggen ikke tålte det.
-Men det falt. -Det var meg…
Rammen var løs. Beklager rotet.
Jeg insisterte. Det er min feil. Jeg insisterte for mye.
-Rammen… -Din…
Jeg skal sørge for at rammen sitter tettere.
Alt det arbeidet. Og det er kaos her.
Det er ikke noe problem. Ikke tenk på det. Det er ingenting.
Mistet du ringen din?
Der borte.
Hva mener du?
Du mangler en.
Kanskje fordi jeg er enslig.
Enslig?
Ja, jeg er enslig.
Aldri gift?
Husker du hva Kenan fortalte oss?
At du kanskje ikke utgir Taners nye bok? Jeg tror…
Hvorfor ler du?
Unnskyld. Jeg husket noe.
Hva da?
Husker du boken jeg fortalte deg om?
Det er snekkeren.
Hva så?
Han kom til butikken.
Hvordan fant han den?
Jeg fant ham.
Jaktet du på en mann du ikke kjenner?
Han føles kjent.
På grunn av boken.
Ikke alle trappene i tårnet førte opp til himmelen.
Det viste seg at tårnet likte å leke med folk uten veiviser
og villedet dem stadig i mørket.
For å finne veien etterlot jeg et merke på hver vegg og hvert hjørne jeg passerte.
Det eneste beviset på hva M og jeg hadde, er skåret i veggene i tårnet.
Du møtte meg ikke ved døra.
Jeg ventet. Ringte det ut før tiden?
Nei.
Sett deg inn.
Hva driver du med?
Sønn, hva er det du gjør?
Hva gjør du, vennen min?
Rotet du i veska mi?
Kunne du ikke finne noe annet å tegne på, Ege? Hvorfor?
Jeg leker.
Gökçe?
Han bare leker.
Med en bok som ble sendt til oss!
De er bare utkast. Hva er problemet?
Jeg er ikke ferdig ennå.
Unnskyld.
Men ikke gjør det igjen, ok?
Jo, det skal jeg.
Lysene M slo på så ut til å belyse hele byen.
Ingen regler gjelder her.
Jeg lurer på om noen ser asken sveve rundt oss når vi er sammen.
İlyas, gå og hent Latif.
-Hei. -Hei. Velkommen.
Er speilet klart?
Det er ikke skåret ennå, men jeg får det gjort og leverer det.
Ok. Ikke noe problem.
Hvordan går det med hånda?
Her er te…
Skal vi snakke ute?
Ja visst.
Det regner.
Sånn er det her. Alltid uberegnelig. Det slutter snart.
Ja?
Nei, jobben min der er gjort.
Vi leverte den intakt. Du bør snakke med budtjenesten.
Det raker oss ikke.
Jeg forstår at døra er ødelagt…
Jeg vet om et sted som lager krydret albansk köfte.
-Skal vi spise köfte der? -Ok.
Regningen, takk.
-Det er godt. -De lager god köfte.
-Vokste du opp her? -Født og oppvokst i Balat.
Hele min verden er rundt snekkerverkstedet.
-Balat-basaren. -Jeg har vært der.
-Bakeriet. -Jeg har sett meg rundt.
Jeg har aldri vært her før.
Du er her nå.
Jeg drar sjelden herfra.
Faktisk… Glem det.
Kan vi få brød?
Glem hva?
Si det.
Jeg drar egentlig aldri herfra.
Jeg har ikke dratt herfra på lenge. Bare da jeg kom til butikken din.
Hva synes du om utsiden?
Jeg vet ikke.
Skal vi gå til tårnet?
Hvilket tårn?
Jeg har hørt at det er et tårn med utsikt som ikke mange kjenner til.
Og hvordan skal jeg vite om det?
Jeg trodde kanskje du visste om det.
Fortalte noen deg om det? Hvordan drar vi dit? Hvor er det?
-Vet noen andre om det? -Jeg antar det.
De kan ikke la meg være.
Jeg bør gå.
Jeg klarte ikke å spise opp.
Takk uansett.
Fint at det går bra med hånda di.
Vi ses.
-Hallo? -Gökçe, hvor er du?
-På vei. -Kom hjem med en gang.
-Er det noe galt? -Vi venter på deg.
Det er bare spill, de er ikke ekte.
Gå på rommet ditt nå.
-Gi meg Game Boyen min. -Ingen Game Boy. Gå på rommet ditt.
Vennen min?
-Hva skjedde? -Ege sloss på skolen i dag.
Ikke bare sloss.
Han bet guttens øre.
Han måtte sys. Mora hans dukket opp på skolen.
Hun klagde selvsagt på Ege.
Rektor ble sint. Andre har visst også klagd.
De fikk ikke tak i deg og ringte meg. Jeg måtte slippe alt og dra.
Hvordan har Ege det?
På skolen fant jeg ut at dette ikke er første gang.
De tror Ege har raseriproblemer.
Jeg visste ikke hva jeg skulle gjøre. Lale hjalp til.
Hvor var du?
Hva med den andre gutten? Kan vi gjøre noe?
Nei, vi snakket med familien.
Vi gjorde alt vi måtte gjøre.
Slapp av. Du var ikke i butikken.
Hvor var du, Gökçe?
-Ute på ærender. -Hvorfor svarte du ikke?
-Jeg hørte den ikke. -Det kan ikke skje! Du må høre den!
Du må!
-Ring meg om noe skjer. -Ok.
Kenan. Det er magen min.
Dette kan hjelpe.
Vær så snill!
Hei, kjære. Blir du tidlig ferdig i butikken i dag?
Ok, jeg drar kanskje rett til middagen. Jeg kan kanskje ikke hente deg.
Ok, vi ses der i kveld. Ikke kom for sent.
Ha det.
-Dekker vi de andre vinduene også? -La meg bli ferdig her først.
Det ble vel fint?
Ja. Jeg var skeptisk til fargene først,
men det ser bra ut.
Det store vinduet bak, hva sier du til at vi dekker det også?
Ja vel.
-Skal jeg legge denne boken bak? -Gi meg den.
Jeg skumleste. Den virker interessant.
Hva mener du? Leste du den?
Nei, jeg leste den ikke. Jeg bare bladde i den.
Hvorfor går du gjennom tingene mine?
Jeg var nysgjerrig. Men tro meg, jeg leste den ikke.
-Hvor mye leste du? -Jeg tittet bare på begynnelsen.
-Lykke til. -Takk.
-Jeg tok med speilet. -Jeg går videre til vinduene bak.
Vil du se tårnet?
Ja.
På én betingelse.
-Kjenner du henne? -Nei.
Hun glodde på oss.
For hvert skritt begynte hjertet mitt å hamre raskere.
Jeg stoppet på det siste trinnet. Jeg holdt på å miste motet.
Døra til en ny verden sto foran meg.
Hånda mi krympet i hans, den smeltet.
Det som lå bak døra var nok enda bedre.
Jeg er klar for alt nå.
Jeg har gått rundt her før. Jeg kjenner dette stedet.
-Hvordan? Du har aldri vært her. -Tankene mine har vandret rundt her.
Hvem var med deg?
-Ingen. -Bare jeg kjenner dette stedet.
-Hvem tegnet tegningene nede? -Kanskje du gjorde det.
En gang til!
Dette er høyt oppe.
-Hvordan hørte du om dette stedet? -Jeg gjorde det bare.
Du må ha hørt om det et sted.
Det var betingelsen. Vi lovte å si det til hverandre.
De snakket om det på bakeriet.
Bakeriet.
Vi vet begge at det ikke er sant.
Du ville ikke trodd meg.
Trodd hva?
Jeg så dette stedet.
Som om i en annens sinn.
Som en drøm.
Som skjebnen, mener du?
Kanskje.
Må vi se et sted for å kjenne det?
Solen går ned.
La den gå ned.
Det var på tide.
Hvor skal du?
-Hvor mange har du utgitt denne sesongen? -Halvparten av i fjor, antar jeg.
Vi ga ikke ut så mange denne sesongen heller.
Digitale utgivelser tar en stadig større del av markedet.
-Kenan, godt å se deg. Hvordan går det? -Likeså. Takk.
-Nyt maten. -Takk.
Takk.
Jeg kom hit etter et møte.
Vi bør ringe Cemal.
Ja, jeg ringer ham nå.
Alle er vel her.
Jeg skal dele en hemmelighet med deg.
Klar?
GRAND HOTEL ISTANBUL
RESTAURANT
Jeg lyser opp byen.
Hva driver du med?
Det blir bra i disse travle dager.
Kona di kommer vel?
Ja, hun står nok fast i trafikken. Unnskyld meg.
Hvordan går det? Hvordan går jobben?
-Det var gøy. -Hvordan går det med barnet?
Så du lyser opp byen hver kveld?
Ikke hver kveld.
Jeg ville gjerne endret alt nå.
Meg selv, livet mitt.
Hele verden.
Ville du ikke ønsket det?
Kanskje jeg ville det.
Kanskje jeg gjorde det.
Hvor var du?
Her er jeg.
Hvor var du, Gökçe?
Jeg var her.
Dette glemmer jeg ikke.
Ikke jeg heller.
Du gjør narr av meg. Ta deg sammen.
-Nei, jeg gjør ikke narr. -Du gikk glipp av middagen.
Du hadde ikke telefonen med deg. Du ydmyket meg!
Du ble ikke ydmyket.
-Skyggen din var bare ikke med deg. -Hva?
Hva er alt bråket? Jeg får ikke sove.
Ingenting, gutten min.
Gökçe, hva foregår?
Jeg kommer, vennen.
Oransje ville sett bra ut på deg.
Jeg tar blå.
-Som du vil. -Hva er det?
Hei, Kenan.
-Hei. Er ikke Gökçe her? -Hun dro tidlig.
-Kan jeg hjelpe deg? -Jeg bare stakk innom.
Er dette nytt?
Ja. Gökçe ville ha forandring.
Speilet vi bestilte er ikke her ennå. Snekkeren er i Balat.
Balat? Men hvorfor?
Hun fikk vel idéen fra boken hun leste.
Hvilken bok?
Jeg tror den heter Aske.
Ok. Ha en fin dag.
-Når kommer Gökçe tilbake? -Jeg tror hun har dratt for dagen.
Greit, ha en fin dag.
-Hvorfor er du her med den kvinnen? -Hvordan våger du å spørre meg?
Vet hun at du er gift?
-Det vi har er bare tull. Er vi gift? -På papiret, ja.
Er du ikke varsom frem til vi er skilt, vet jeg hvordan…
Kom deg ut herfra! Kom deg ut!
Alle betaler for sine egne synder.
Vær oppmerksom på dine svakheter og ikke gå for langt.
Hva var det?
-Hva var hva? -Hva var det som skjedde nettopp?
Ingenting. Det er ikke viktig.
Du sa du ikke var gift.
Forhører du meg? Om hva?
Er det ikke du som er gift?
-Jeg vil ha en forklaring. -På hva?
-Du har løyet! -Om hva? Hva snakker du om?
-Du sa du ikke kjente henne. -Hvem?
Hun gikk forbi oss, jeg spurte hvem hun var, du sa du ikke visste!
Det er du som har løyet, som faktisk er gift!
Hvordan kjenner du til tårnet? Jeg kjenner deg ikke. Hvem er du?
Hvem er du?
-Si det, du! -Hvem er du? Jeg vil…
Hvem er du?
-Hvem er du? -Jeg skal…
-Hvem er du? -Du…
-Hei! -Hvem er du?
Pappa krevde at jeg giftet meg med Büşra.
Forretningen sviktet, og han var syk.
De drev med handel sammen, så vi ble utilsiktede ofre.
Jeg har aldri ligget med Büşra. Hun visste at jeg ikke elsket henne.
Pappa døde, jeg ville skilles. Hun sa nei og flyttet ut. Så brøt helvete løs.
En dag kom storebroren hennes. Han slapp så vidt unna med livet i behold.
Så var jeg ferdig med dem.
-Du har ikke spist. -Jeg er ikke sulten.
Kan jeg få Aske om du ferdig?
Jeg er ikke ferdig.
Når begynte det å ta deg så lang tid?
Jeg må snakke med folk om den. Jo før du gir meg den, desto bedre.
Under det siste måltidet vi tre hadde, satte sviket seg i halsen.
M og R, jeg fikk dere endelig til å konfrontere hverandre.
Den bitre smaken av død tok over kroppen min på bordet vi dekket sammen.
Og M drepte meg.
Han kunne ikke redde meg denne gangen. Bare aske var igjen av kjærligheten.
"…tok over kroppen min på bordet vi dekket sammen.
Og M drepte meg. Han kunne ikke redde meg denne gangen."
Han drepte henne.
Alt i boken har vært virkelig.
For eksempel?
Alt. Tårnet, bakeriet, Balat.
M, Metin, at han er gift, alt sammen.
Ok, men dette er en bok. Det er fiksjon.
Alt er oppdiktet, ikke sant?
Folka og stedene kan være et sammentreff.
Jeg har opplevd alt sammen. Det var ekte. Jeg følte dem alle.
Jeg har opplevd det.
Ja, men hvis alt er sant og hun er død,
hvordan skrev hun boken?
Du hører ikke etter engang.
Du tafset på en mann midt i Nişantaşı i en latterlig bil.
Jeg vet hva jeg så.
Er du fortsatt ikke gift med bokfyren? Hva mener du med at du ikke vil gifte deg?
Gift deg, slå deg til ro.
Hør på meg, jenta mi.
Tro meg, du får et veldig lykkelig liv.
Jeg er ferdig. Den er ikke verdt å utgi.
Likte du den ikke?
Følelsene er for overdrevne.
Og slutten er bare kjedelig.
Idéen er kul, men utførelsen er dårlig.
Vet du hvem forfatteren er, vil jeg gjerne snakke med dem.
Jeg skal undersøke.
…til gjengjeld, bare sorg…
Med et knust hjerte…
…tok over kroppen min på bordet vi dekket sammen.
KAN IKKE MØTES PÅ TRE DAGER. FOR TRAVELT. JEG RINGER.
Vi fant ikke forfatteren.
-Hva? Hvem sendte den? -Jeg vet ikke.
-Vi sjekker. Vi skjønner det ikke. -Noen må ha sendt den.
-Falt den ned fra himmelen? -Den fulgte sikkert med de andre.
De er alle registrert med kontaktinformasjon.
Men ingenting for Aske.
Et bud kom med den.
Så sjekk alle budfirmaene.
-Sånn sporer vi den. -Ja, vi er på saken.
Hvor er Metin?
-Hvor er Metin? -Hvem?
-Ali. -Mesteren min dro på onsdagsmarkedet.
-Vil du ha veibeskrivelse? -Unødvendig.
Skrothandler!
Varm pide!
Pide!
Kan du si at jeg ikke lenger…?
Ja, frue?
-Paprika, onkel. -Jeg har dem.
Her.
Skal vi gå?
Bare si det du har å si.
-Gökçe. -Hvem var de folka?
Ingen.
Hva skjuler du for meg?
Skjuler? Dette angår ikke deg. Ikke tenk på det. Det er jobb.
-Hvor mange kvinner har du? -Hva foregår med deg?
Jeg må lære alt om deg, ok?
Dette er ikke bare en flørt for meg.
-Jeg blir knyttet til deg. -La være. Ikke bli vant til meg.
Ikke gjør det.
Ikke skyv meg unna.
Du skyver meg unna.
Jeg er på villspor.
Jeg skyver ikke noen unna, og jeg rømmer ikke og gjemmer meg.
Hør her.
Jeg kan ikke vise noen veien.
Gökçe, hva er dette?
Ro deg ned.
Gökçe, hva gjør du?
Hei, Gökçe. For guds skyld.
Hva feiler det deg?
Når jeg lukker øynene…
…er jeg på det tårnet.
Det er som en klippe.
Jeg vil skrike.
Jeg har ingen stemme.
Jeg vet ikke engang hva jeg heter.
Jeg vet ikke hva jeg heter.
Realiteten i det jeg har gjennomgått…
Den er uklar.
Jeg blander alt.
Gökçe, hva gjør du?
Legg press på det.
Vi fant adressen den ble sendt fra.
Den ble sendt for et år siden og levert av et ukjent bud.
-En Reyhan Akkaya bor på den adressen. -Send meg adressen.
Ja vel.
Ja?
Hei. Du må være Reyhan.
Jeg er eieren av Urkan forlag, Kenan Urkan.
Beklager at jeg dukker opp uanmeldt,
men jeg vil snakke med deg om boken du sendte oss.
Unnskyld, hvilken bok?
-Aske. -Jeg vet ingenting om noen bok.
-Du må ta feil. -Boken ble sendt fra denne adressen.
For omtrent et år siden.
Bor du her alene?
Ja.
Men bodde du alene for et år siden?
Nei. Storesøstera mi bodde med meg, men…
Kan jeg snakke med søstera di?
Nei, for vi mistet henne.
Jeg kondolerer. Dette er vel min feil.
-Hva het hun? -Duygu Akkaya. Du har feil adresse.
Jeg vet hvordan søstera di døde.
-Hun skrev sannsynligvis boken. -Jeg tror ikke det.
Det er en kjærlighetshistorie mellom snekkeren M og en kvinne,
og på slutten av boken hevder hun at snekkeren vil drepe henne.
Er du i tvil om hennes død, kan du bruke det for å anmelde saken.
Jeg har ingen tvil. Jeg fortalte politiet alt da.
-İlyas, gå inn. -Jeg kan ta med resten.
Bare gå inn.
Hvorfor er du her?
-Ro deg ned. -Jeg kan ikke. At du våger deg.
Jeg liker ikke å se deg heller. En mann kom innom.
-Hvem? -Jeg vet ikke. Duygus…
Ikke nevn henne eller minn meg på henne. Jeg vil glemme.
-Hun skrev om deg, Balat, kjærligheten. -Du gjør meg gal.
-Hun skrev om sin egen død. -Hva er dette for noe tull?
-Ikke grav opp fortiden. -Sin egen død! Og hvem vet hva mer?
Ikke kom hit igjen.
Ellers blir det stygt.
Hva er det blikket?
Jeg fant forfatteren.
En kvinne.
Hun heter Duygu Akkaya.
Det er litt trist.
Hun døde.
Eller så forårsaket noen hennes død.
Snodig, hva?
Hun skrev om sin egen død.
Hun forutså den nesten.
Forlaget fant nummeret til søstera hennes.
Ege?
Duygu.
Hvordan døde hun?
Ble hun kvalt? Ble hun skutt?
Hvordan?
Jeg vet ikke.
Jeg håper hun ikke led mye.
Du kan spørre selv. Her er søsteras adresse.
-Unnskyld. Bor du her? -Ja.
Jeg skulle til nummer ti. Jeg ringte på uten hell.
Du mener Reyhan. Jeg hørte at hun flyttet. Pakket og dro brått.
-Vet du hvor hun flyttet? -Nei.
Hadde hun ei søster?
Ja, Duygu. Vi mistet henne i fjor.
Det har jeg hørt. Vet du hvordan hun døde?
Noen sa det var selvmord.
Andre hevdet at en mann gikk inn i huset den dagen.
-Hei. -Hei sann.
-Hvordan kan jeg hjelpe deg? -Jeg trenger en god snekker.
-Jeg har hørt om deg. -Hva trenger du?
-Jeg vil ha ei bokhylle. -Skal bli. Jeg er straks tilbake.
Ikke noe problem. Hva har du i tankene?
Ikke noe for stort. Ei moderne hylle i ubehandlet tre.
Ok. Skriv ned målene.
Prisen er irrelevant. Jeg må bare ha den raskt.
Samme dag neste uke.
-Det er for sent. -Det handler om tiden, ikke pengene.
Men jeg kan bygge noe med det jeg allerede har.
Det er greit.
-Ok. Var det noe mer? -Jeg skriver ned adressen.
Hvorfor følger du etter meg?
Kjenner du Duygu Akkaya?
-Metin kan ha begått en forbrytelse. -Ja, det gjorde han.
Det er en forbrytelse at han treffer deg. Det er ikke første gang.
Alt dette blir notert der oppe et sted.
Du er medskyldig nå.
-Jeg blåser i hva du synes. -Jaså?
En dag vil alle leve det som står skrevet.
Allah er stor.
Dette er første og siste advarsel.
Er du smart, holder du deg unna dette nabolaget.
Det var unødvendig.
Tullprat. Vi kan ikke la deg dra sulten.
Har du vært her før?
Det er første gang.
Første gang, hva?
Ja.
Er du gift?
Nei.
Har du vært gift?
Ja, det har jeg.
-Det fungerte ikke? -Det hører fortiden til.
Det er jeg ferdig med. Glem det.
Velkommen, kjære. Middagen er klar, og vi har en gjest.
Hva synes du?
Du fikk lagd et speil til butikken. Det var sånn jeg fant ham. Kona mi, Gökçe.
Han har gjort en utrolig jobb, hva?
Kjøttet er klart.
Sett deg. Jeg kommer. Han spiser med oss.
Jeg er ferdig her. Jeg pakker sakene og drar.
Nei, aldri i livet. Jeg sa at du ikke får dra sulten.
Gökçe?
Mester?
Jeg setter denne her.
Jeg trenger den ikke. Takk.
Leser du?
Jeg har ikke tid.
Det er jobben vår. Gökçe leser mest.
Ikke sant, Gökçe?
Man bør lese.
Selv en bok som ble skrevet for århundrer siden kan røre folk.
Tenk på det. I gamle dager fikk ikke jenter lese romantikk.
Hvorfor ikke?
Så de ikke skulle bli revet med.
Som med Don Quijote.
På den tiden strømmet folk ut i gatene og trodde de var riddere.
Ikke la maten bli kald.
Har du hørt om fiktofili?
Taner fortalte om det, husker du?
-Det er en interessant sykdom. -Hvor er Ege?
På rommet sitt, kjære. Jeg ga ham mat, ikke vær redd.
Fiktofili.
Det å forelske seg i en fiktiv person.
Verdens helseorganisasjon anser det ikke som en sykdom,
men spør du meg, er det en alvorlig lidelse.
Takk for maten.
-God natt. -Gökçe oppdaget en ny forfatter.
Duygu Akkaya.
Hvordan kjenner du henne? Hvordan kjenner du Duygu?
Duygu er forfatteren av denne boken.
Og hun snakker om deg i denne boken også.
-Hva i helvete snakker du om? -Det er bare en bok.
Bare en bok, hva?
Fortsett.
Kanskje Gökçe vil fortsette.
Ok, da fortsetter jeg.
Hovedpersonen i denne boken er M.
Duygu, forfatteren av boken, forelsker seg i denne M.
Og hun jager ham selv om hun vet at hun vil dø.
Her er det som angår deg, snekker.
Denne M er snekker i Balat.
Og han er gift.
Han møter Duygu.
Han gjør henne helt besatt.
Så ligger han med søstera hennes.
Hvem sin historie er dette?
Det er din historie, snekker. Er ikke du M i boken?
Vent litt. Hva er problemet ditt?
-Hva er problemet ditt? -Dette er noe av det jeg liker best:
"Den eneste jeg fortalte om hemmeligheten min, M.
En del av meg, mitt blod, R.
Summen av løgnene deres utgjør et svik…"
Noe sånt fins ikke!
Du plantet svikets frø mellom søstre som elsket hverandre.
Et perfekt skjebnens lune. Det liker du.
Verken jeg eller Reyhan forrådte Duygu. Duygu var bare avhengig av meg.
Greit, er dette også løgn? Gi meg den, Gökçe.
Vær så snill.
Ja, her er det.
"Under det siste måltidet vi tre hadde, satte sviket seg i halsen.
M og R, jeg fikk dere endelig til å konfrontere hverandre."
Hvorfor gjorde hun det? Fordi dere hadde ligget sammen?
-Pass munnen din, ellers banker jeg deg! -Jeg sier ingenting, det står i boken.
Kan du noe annet enn bøker?
Kjenner du til livet utenfor? Fortell ham om det.
Vet du hva? Gökçe vet ikke hva som er sant og hva som er løgn.
For Gökçe fant deg takket være denne boken.
Hun leste denne boken og ville leve det som står i den.
Var det virkelig sånn du fant meg?
Alt var ekte.
Ekte? Faen heller! Er vi bare en lek for deg?
Drepte du henne?
Hva?
Vi skal endre historien nå.
Din historie med Duygu, med Reyhan,
alt Gökçe jaget etter,
og alle spor etter Gökçe. Vi ødelegger alt sammen.
Det er én ting vi ikke kan endre.
Det at du drepte Duygu.
Vet du hvor ofte hun prøvde å begå selvmord?
Hvor mange medisiner hun tok? Hva som skjedde om hun droppet medisinene?
-Vet du det? Hva vet du? -Slipp!
Hvor ofte hun prøvde å begå selvmord?
-Slipp! -Du kjenner ikke Duygu!
Du kjenner faen ikke Duygu!
Du kjenner ikke Duygu!
Gökçe, ring politiet!
Hva er virkelighet og hva er fiksjon?
Vi må tenke på det. Jeg tror livet lurer oss alle.
Virkeligheten kan jo være en løgn noen fant på?
Kanskje vi alle lever i en annens drøm.
Ja. Vær så god.
Hun begår selvmord ved å kaste seg under et tog.
Mente du å kombinere en annen romanfigur med din?
Ja. Likheten var tilsiktet.
Det fins ingen mer slående slutt enn å ta livet av seg som Anna Karenina.
Og denne slutten er selvsagt en honnør til stormesteren Tolstoj.
Du.
Denne boken er ikke som dine tidligere. Hvordan var prosessen?
Hvilke kilder brukte du?
Jeg innså at jeg skrev for mye om meg selv.
En dag sa jeg til meg selv:
"Taner, vær så snill, det er på tide at du prøver noe annet
og slutter å skrive om ditt eget liv."
Tenk deg å infiltrere noen andres sinn.
Og se livet gjennom deres øyne.
Sånn ble Aske til.
Takk. Takk for at dere kom.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson