Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mi a valóság, és mi a képzelet?
Érdemes elgondolkodni rajta. Az élet mindannyiunkat megvezet.
Lehet, hogy a valóság csak hazugság, amit valaki kitalált.
Talán valaki más képzeletében élünk.
HAMU
Ez az!
Köszönjük mindenkinek, hogy eljött.
Mint tudjátok, nem vagyok a szavak embere.
Negyven éve, amikor apám megalapította az Urkan Kiadót,
nagyon sok barátunk, számos megbízható írónk
és több ezer olvasónk volt. Első kiadott kötetünk Az élet tengere.
Megannyi emlékkel és ötlettel gazdagodtunk, igaz, Taner?
Igen.
De ma már senki sem olvas könyvet.
Munkám során szinte kivétel nélkül számíthatok drága feleségemre.
Ő olvassa el a nekünk címzett kéziratokat, és én bízom az ösztöneiben.
Ma van a tizedik házassági évfordulónk.
Köszönöm, hogy vagy nekem.
Nem szaporítom tovább a szót. Örülök nektek. A barátokra!
A barátokra!
Nem csak én gondolom így. Mások is…
Egy baráti jótanács. Ne írj többet az életedről!
Vágj valami újba!
Képzeld csak, Gökçe!
A férjednek már nem tetszik, amit írok.
Szerinte nem ártana újítanom. Jó, ehhez mit szóltok?
Nemrég olvastam egy újságcikket.
Egy maltepei szabó úgy vélte,
hogy Anna Karenina tényleg létezik.
Ezért elhagyta a családját, és Oroszországba utazott.
- Tessék? - Ha sorozat vagy film lenne…
- Nem vennénk be. - Ő elhitte.
Menj be a házba!
Kapj fel valamit!
Gyerünk, menj már be!
Nyírd ki őket!
Azt érintsd meg!
HAMU
„A hamu nem ég el. Lángoló szerelem nyomait őrzi.
Honnan tudhatod, hogy akivel találkoztál nem e világi?
És ha talán épp te nem vagy e világi?
Ha mélyen alszol…”
Bárki fejében is hangzanak el szavaim, sorsa újra lesz írva.
Ég velem, elkezdem.
Jó reggelt, Ceylan!
Nem rózsaszínt kértünk.
- Sötétkéket. - Igen.
Az ismerősök és a mellettem elhaladók élénken élnek a fejemben.
Mindegyik arcra emlékszem.
- Jó napot! - Üdvözlöm, asszonyom!
Visszajöttem. Szia, anya!
- Gökçe? - Igen.
Azért írok, hogy az új élet reményében mindent magam mögött tudjak,
és más is tanúja legyen a történetemnek.
Aki kezébe a könyv kerül,
tudni fogja, hogy egyetlen személy felelős a véletlenekért.
Akinek teljes nevét nem merem elárulni, az „M”.
Mintha Balat összes utcája hozzá vezetne.
M hátborzongató agressziója, titokzatos némasága magával ragadott.
Jobb karján az élet körforgása látható,
nyakán pedig egy madár sziluettje.
Minden itt kezdődött.
Egy kis balati pékségben.
A pékség és M féltett titka vált azzá az emlékké,
amely mindkettőnket az ismeretlenbe rántott.
MÜŞFİKA PÉKSÉG
A hétköznapi helyet a levegőben szálló hamu teszi varázslatossá.
És csak én láthatom.
Mintha utat mutatott volna nekem,
és minden egyes alkalommal a Müşfika Pékségbe vezetett.
MÜŞFİKA PÉKSÉG
- Szia, Lale! Jó reggelt! - Jó reggelt, drágám!
- Mi a helyzet? - Minden oké. Hogyhogy ilyen korán?
Tudok egy tök jó helyet.
Ez lesz az. Hol a bejárat? Itt van. Gyere!
- Jó reggelt! - Jó reggelt! Jöjjenek csak!
Köszönjük!
Nyugodtan üljenek ki!
Gökçe, elképzelésem sincs, hol találtad ezt a helyet.
Az egyik kéziratban olvastam.
Erről a pékségről írt.
Ne viccelj!
A főhős reggelente itt veszi a simitet.
- Egy M nevű férfi. - M?
M. Csak ennyit tudok. Nem derül ki a neve. A lényeg, hogy különös alak.
Nem e világi. Nyakán és karján mély üzenetet hordozó tetoválás.
Megváltoztatja azok életét, akik találkoznak vele.
Hallod, hogy miket beszélsz?
Persze, nem őrültem meg.
Amit olvasol, az egy regény. Fantázia.
- Fikció. Tudod, ugye? - De a pékség valódi.
- Talán a férfi is. Miért fújod fel? - Hihetetlen vagy!
Nem, ez förtelmes. Gyere, drágám!
Menjünk innen! Igyunk kávét egy rendes helyen!
Menj csak! Én még körbenézek.
Jól van, ahogy akarod.
Az asztalosműhely rejtette M teljes múltját.
A szálló hamu épp arra az útra terelt,
amely a műhelyhez vezetett, ez volt a szentélye.
Amikor már azt hittem, eltévedtem, a hamu az ajtajához vezetett.
Rájöttem, hogy nincs más választásom, mint követni M-et, ahogy a hamu is tette.
Jó, írok e-mailt.
Oké, máris küldöm.
- Üdvözlöm, Gökçe! - Jó napot!
A főnök épp telefonál.
- Megvárja itt? - Persze.
- Kér valamit inni? - Hoztam, köszönöm.
Igen, pontosan.
Oké, várom a véleményedet.
Rendben. Jó munkát!
- Szia! - Szia!
- Mi az, drágám? Valami baj van? - Gondoltam, kávézhatnánk együtt.
- Ki van a butikban? - Ceylan. Most nincs sok meló.
Igazán figyelmes tőled,
de ma sűrű napom van, és…
Nem küldtem el az e-mailt.
- Elmenjek? - Ne, maradj csak!
Csak valamit újra kell küldenem.
Megjött Uğur Örtün.
- Hova vezessem? - A tárgyalóba. Rögtön megyek.
Rendben.
Oké.
- Szia! - Sok sikert!
Köszi.
A titok övezte magas torony
csak a kettőnké volt, egy hely az istenek birodalmában.
Minden alkalommal más utat választottunk a sötét alagútban,
hogy elérjük az ajtót a végén, amely az égbe nyílt.
Kitárásával unalmas életünket magunk mögött hagyva,
másik univerzumba léptünk.
„Az ajtó túloldalán nem gondoltam a múltamra. Kitöröltem.
M volt a kalauzom a fellegekben.”
Üdvözlöm! Isten hozta!
Jó napot! Van errefelé egy torony. Tudja, merre találom?
Torony? Nem tudok semmilyen toronyról.
Értem. Megkérdezek valaki mást.
- Jó napot kívánok! - Köszönöm, viszont!
- Három simit lesz. - Halló!
- Három simit. - Igen.
Igen, uram. Már én is hívni akartam.
Hogyne, uram.
Igen, néhány ruhadarab hiányzik.
Nem, nem csak az…
Nemcsak a szín, de a méret sem egyezik.
Jó, hozza az összes dobozt!
Még a héten kellenek. Most leteszem. Később hívom. Rendben. Visszhall!
Keres valakit?
Maga az asztalos?
Igen. Miben segíthetek?
Tükröt szeretnék csináltatni. A butikomba lesz.
- Hol a bolt? - Nişantaşıban.
Nişantaşı.
Tudja a méretet? Milyen legyen?
Méretet nem tudok. Csak egy fakeretes tükör kell.
- Sok a munka. Majd jelentkezem. - Jó lesz valami egyszerű.
- Sürgős? - Nem.
Akkor jó.
- Megtudhatnám a nevét? - Ali.
- Eldöntöm a méretet, és jelentkezem. - Ahogy óhajtja.
Metin Ali Soykan?
Küldeményt hoztam.
Igazolványszám, aláírás.
Tessék.
- Elfelejtett valamit? - Az elérhetőségét.
Metin Ali, ugye?
Mindenki Alinak hív, a Metint kevesen tudják.
Gökçe vagyok.
Örvendek.
Majd hívom a méret miatt.
Mit szólnál ide egy tükörhöz, Ceylan?
Szerintem semmi szükség rá.
Hozd a mérőszalagot!
Mérjük le a magasságot!
Nézzük csak! Húzd le az aljáig!
Jó napot, Metin!
Igen, itt Gökçe.
A méret miatt keresem.
Igen, 80x150. Függőleges Cheval stílusú tükör.
Rendben. Köszönöm.
Viszonthallásra!
A szerelem és háború egyforma.
Mindkettő farkasok harcára hasonlít.
Miközben férfi és nő egymáson vonaglik,
karmaikat a másik szívébe mélyesztik.
Vad, fenyegető és mocskos.
Ha M nem talált volna rá érdemesnek, sosem ismerem meg a bennem rejlő erőt.
Gökçe?
Várj!
Az igazság olykor pofon vág.
Szerethet egy szív egyszerre két embert?
Amikor megtudtam, hogy M nős, összeomlottam.
Igazi roncs lettem.
Megtört szívvel vágytam a halál karjaiba.
Már csak az volt a kérdés, ki segítene hozzá.
Nézze, van egyszerűbb darab is.
- Szép! - Szintén mini.
- A szín is jól állna magán. - Csini.
- Vagy van ez. - Igen, tetszik.
Jó napot!
Hozom a megrendelést.
Ez is szép.
Na és ez? Gyönyörű.
Nagyon csinos.
Szép.
Ceylan, segítenél?
A fal mellé szeretném.
Ezeket arrébb kell tennünk.
De remélem, jól mértem le.
Én is.
Annyira vonzódtam M-hez,
hogy nem vettem tudomást arról, hogy nős.
Kész is. Tetszik?
Azt hiszem, de…
Nem tetszik?
Kicsit útban van.
Talán felakaszthatnánk.
A tükörnek állványa van. Mivel fából készült, túl nehéz.
Leesne. Megpróbálhatjuk, de…
Jobban nézne ki. Mit gondolsz, Ceylan?
- Maga tudja, asszonyom. - Jobb lenne a falon, nem?
- Időigényes az állvány leszerelése. - Nem baj.
Kicsit feljebb.
Nem, az már sok. Kicsit…
Középre. Lejjebb, de ne annyira!
Picit balra.
- Jól van? - Semmi bajom.
Felfordulást okoztam.
- Megsérült a keze? - Semmiség.
Vegyél peroxidot és gézt a patikában!
- Ugyan, csak karcolás! Előfordul. - Üljön le ide!
- Komolyan. - Jó, nyugalom.
- Ez… - Talán nyomókötés kell rá.
Ide, ugye?
Amíg nem ér vissza, csak…
Nem gondoltam, hogy a tükör kicsúszik a keretből.
Azt hittem, a szög nem bírná el.
- De leesett. - Miattam…
Meglazult a keret. Bocs a kupiért.
Ugyan, én erősködtem. Az én hibám. Hagynom kellett volna.
- A keret… - A…
Átalakítom, hogy a keret pontosan illeszkedjen.
Ennyi munka kárba ment, és a hely is egy csatatér.
Kérem, semmi gond. Ne törődjön vele! Semmiség.
Elejtette a gyűrűjét?
A falnál.
Mire gondol?
A jegygyűrűjére.
Nincs, mert facér vagyok.
Facér?
Igen, az.
Nem is volt nős?
Drágám, emlékszel, mit mondott Kenan?
Tudod, hogy nem adja ki Taner új könyvét. Szerintem…
Most mi olyan vicces?
Bocs, eszembe jutott valami.
Na micsoda?
Emlékszel a kéziratra, amiről meséltem?
Az asztalos.
Mi van vele?
Eljött a butikba.
Hogyan tévedt oda?
Én bukkantam rá.
Felkerestél egy ismeretlen férfit?
Mintha ismerném.
A kéziratból.
Nem minden lépcső vezetett az égbe.
A torony szeszélyes volt azokkal, akik kalauz nélkül érkeztek,
és folyton eltévedtek a sötétben.
Nyomot hagytam, amerre jártam, hogy visszataláljak.
Kapcsolatunk egyetlen bizonyítékát a torony falai őrzik.
Nem jöttél az ajtóhoz.
Itt vártam. Korábban kicsengettek?
Nem.
Szállj be!
Mit csinálsz?
Kisfiam, mit csinálsz?
Ezt most miért kellett, kicsim?
Titokban turkáltál a táskámban?
Nem találtál mást, amire rajzolhatnál, Ege? Kérdeztelek.
Csak játszottam.
Gökçe?
Csak játszott.
A kiadónak küldött kézirattal!
Az csak piszkozat. Miért borít ki?
Még nem olvastam el.
Sajnálom.
Ígérd meg, többé nem fordul elő!
Nem ígérem.
A fény, amelyet M bennem gyújtott, beragyogta a várost.
Itt nem érvényesek a szabályok.
Vajon mások is látják körülöttünk a hamut, amikor együtt vagyunk?
İlyas, menj Latifért!
- Üdvözlöm! - Jó napot!
Kész a tükör?
Az új üveg még nincs kiszabva, de tervben van. Amint kész, kiszállítom.
Oké. Semmi gond.
Hogy van a keze?
Itt a tea…
Beszélhetnénk kint?
Persze.
Eleredt az eső.
Errefelé teljesen kiszámíthatatlan. Nemsokára eláll.
Halló?
Nem, uram. Elvégeztem a munkát.
Sértetlenül adtuk át. Beszéljen a futárcéggel!
Semmi közünk hozzá.
Értem, hogy sérült az ajtó…
Egy helyen pikáns albán köftét készítenek.
- Meghívhatom? - Oké.
Kérném a számlát!
- Finom. - Nagyon jól készítik.
Itt nőttél fel?
Itt születtem és nevelkedtem.
Az asztalosműhely és környéke az egész világom.
- A Balati Bazár. - Jártam ott.
- A pékség. - Ott is.
Azonnal jövök.
Azelőtt sosem fordultam meg erre.
De most itt vagy.
Én ritkán megyek el innen.
Igazából… Nem érdekes.
Kaphatnék kenyeret?
Mi nem érdekes?
Ki vele!
Nem sűrűn megyek el innen. Igazság szerint…
Jó ideje nem voltam máshol. Legutóbb az üzletedben jártam.
És hogy tetszett kint?
Nem tudom.
Na és a torony?
Milyen torony?
Azt hallottam, van erre egy torony, ami a városra néz,
de kevesen tudnak róla.
Akkor én honnan tudhatnék?
Nem tudom, csak azt hittem.
Valaki mesélt róla? Mégis milyen? Hogy jutunk oda? Hol van?
- Más is tud róla? - Nem tudom. Biztosan.
Egy perc nyugtom sincs.
Most megyek.
Nem bírtam megenni.
De azért köszi.
Örülök, hogy jobb a kezed.
Szia!
- Halló? - Gökçe, hol vagy?
- Épp úton. - Kérlek, azonnal gyere haza!
- Valami baj van? - Rád várunk.
Csak játék, nem a valóság.
Most menj a szobádba!
- Kérem a Game Boyomat! - Felejtsd el! Indíts a szobádba!
Drágám?
- Mi történt? - Ege ma verekedett a suliban.
De nem akárhogy.
Megharapta egy társa fülét.
Összevarrták. Az anyja megjelent az iskolában.
Nyilván panaszt tett Egére.
Az igazgató dühös lett, mert több szülő is panaszkodott rá.
Téged nem értek el, engem hívtak. Félbehagytam mindent, és odasiettem.
Hogy van Ege?
Az iskolában tudtam meg, hogy nem ez az első alkalom.
Úgy gondolják, Egének dühkitörései vannak.
Nem tudtam, mit tegyek. Lale segített, hála az égnek!
- Merre jártál, Gökçe? - Hogy van a másik fiú? Tehetünk valamit?
Nem, drágám. Beszéltünk a családdal.
Mindent elintéztünk, amit el kellett. Ne aggódj miatta!
Nem voltál a butikban. Hol voltál, Gökçe?
- Dolgom volt. - Miért nem vetted fel a telefont?
Nem hallottam.
Olyan nincs, hogy nem hallottad. Nem létezik!
- Hívj, ha bármi van! - Oké.
Kenan, fáj a hasam.
Ez lehet, segít.
Kenan, hagyj!
Szia, drágám! Korábban végzel ma a butikban?
Jó, én egyenesen a vacsorára megyek. Nem biztos, hogy fel tudlak venni.
Oké, akkor ott találkozunk. Kérlek, ne késs!
Puszi!
- Befedjük a többi ablakot is? - Először ezt hadd fejezzem be!
Szép lett, nem?
Igen. Először kételkedtem a színekben,
de jól néz ki az összkép.
Szerinted hátul azt a nagy ablakot is fedjük be?
Persze.
- Vigyem hátra a kéziratot? - Add ide!
Belenéztem, érdekesnek tűnik.
Hogy érted? Beleolvastál?
Nem olvastam el, csak átlapoztam.
Miért turkálsz a holmim közt?
Kíváncsi voltam. De higgye el, nem olvastam el!
- Meddig jutottál? - Csak az elejéig.
- Jó napot! - Jó napot!
- Meghoztam a tükröt. - Én rátérek a hátsó ablakokra.
Akarod látni a tornyot?
Igen.
Egy feltétellel.
- Ismered? - Nem.
Megbámult.
A szívem minden egyes lépéssel hevesebben vert.
Az utolsó lépcsőfokon megálltam. Kis híján elszállt a bátorságom.
Egy új világ ajtaja állt előttem.
A kezem már-már elolvadt a kezében.
Ami az ajtón túl várt, valószínűleg még jobb volt.
Most már jöhet bármi.
Már jártam itt korábban. Ismerem ezt a helyet.
- Hogyan? Először vagy itt. - Úgy értem, gondolatban.
Ki volt veled?
- Senki. - Csak én tudok erről a helyről.
- Ki készítette a rajzokat odalent? - Talán te voltál.
Még egyszer!
Magasan vagyunk.
Hol hallottál róla?
Csak hallottam.
Igen, biztos hallottad valahol.
Ez volt a feltétel. Megígértük, hogy elmondjuk egymásnak.
A pékségben beszélték. Ott hallottam.
A pékségben.
Mindketten tudjuk, hogy ez nem igaz.
Úgysem hinnéd el.
Mit?
Láttam.
Valaki más képzeletén keresztül.
Mint egy álmot.
Mint valami végzetet?
Talán.
Látni kell egy helyet, hogy ismerjük?
Megy le a nap.
Ideje volt.
Ezt vártam.
Hova mész?
- Hány könyvet adtatok ki idén? - Fele annyit, mint tavaly.
Sajnos idén mi sem adtunk ki túl sokat.
Azért, mert a digitális könyvkiadás piaca folyamatosan növekszik.
- Örvendek, Kenan! Hogy van? - Szintúgy. Köszönöm, jól.
- Szép estét! - Köszönjük!
Egy megbeszélésről jöttem ide.
Fel kéne hívni Cemalt.
Hogyne, mindjárt intézem.
Szerintem mindenki itt van.
Mutatok valamit!
Mehet?
GRAND HOTEL ISZTAMBUL
1962 – ÉTTEREM
Én világítom ki a várost.
Mit művelsz?
Jót fog tenni a mozgalmas napokban.
Jön a felesége, ugye?
Igen, valószínűleg dugóba került. Elnézést!
Hogy vagy? Hogy megy a munka?
- Jól éreztük magunkat. - A gyerek?
Te világítod ki minden este?
Nem minden este.
Legszívesebben mindent megváltoztatnék.
Magamat, az életemet.
Az egész világot.
Te nem vágysz rá?
Talán vágytam.
Valamikor régen.
Hol voltál?
Itt vagyok.
Hol voltál, Gökçe?
Itt voltam.
Ezt nem felejtem el.
Én sem felejtem el.
Gúnyolódsz, Gökçe? Térj észhez!
- Egyáltalán nem gúnyolódom. - Tudtál a vacsoráról, de nem jöttél el.
Nem volt nálad a telefonod. Kínos helyzetbe hoztál!
Nem voltál kínos helyzetben, Kenan.
- Csak nem kísért el az árnyékod. - Tessék?
Miért kiabáltok? Nem tudok aludni.
Semmi baj, kisfiam. Feküdj vissza!
Gökçe, mi ez az egész?
Jövök, drágám!
A narancsot ajánlom. Jól állna magán.
A kéket választom.
- Ahogy óhajtja. - Szétnézek ott.
Jó napot, uram!
- Üdv, Ceylan! Gökçe nincs itt? - Korán elment.
Segíthetek?
Csak beugrottam.
Ezek újak?
Igen, a főnökasszony változást akart.
Rendeltünk egy tükröt is, de még nincs fent. Az asztalos balati.
Balati? Hogyhogy?
Gondolom, a kéziratból vette, amit olvasott.
Milyen kéziratból?
Azt hiszem, Hamu a címe.
Értem. További szép napot!
- Mikor ér vissza Gökçe? - Szerintem ma már nem.
Rendben. Minden jót!
- Miért lebzsel körülötted az a nő? - Hogy mersz kérdőre vonni?
Tudja, hogy nős vagy?
- Semmi sincs köztünk. Házasok vagyunk? - Papíron igen.
Ha nem vigyázol, amíg nem válunk el, tudom, hogyan…
Hord el magad innen! Takarodj!
Mindenki megfizet a bűneiért.
Légy tisztában a gyengeségeiddel, és ne menj túl messzire!
Ez meg mi volt?
- Micsoda? - Mi volt ez az előbb?
Semmi. Nem fontos.
Azt mondtad, nem vagy nős.
Kérdőre vonsz? Mire fel?
Te meg férjnél vagy!
- Magyarázatot követelek. - Miért?
- Hazudtál! - Miről? Miket beszélsz?
- Azt mondtad, nem ismered! - Kit?
Elment mellettünk, megkérdeztem, kicsoda, de azt mondtad, nem tudod!
Te hazudozol, nem mondtad el, hogy férjnél vagy!
Honnan tudtál a toronyról? Halljam! Nem is ismerlek! Ki vagy te?
Ki vagy? Mi?
- Te ki vagy? - Tudni akarom, ki vagy.
Ki vagy te, mi?
- Ki vagy? - Én…
- Ki vagy? - Te…
- Hé! - Ki vagy te? Mi? Mégis ki?
Apám parancsára elvettem Büşrát.
Az üzlet hanyatlott, ő pedig beteg lett.
Együtt kereskedtek, és mi voltunk a járulékos veszteség.
Sosem feküdtem le Büşrával. Tudta, hogy nem szeretem.
Apám meghalt. Válni akartam, de ő nem. Kiköltözött, majd elszabadult a pokol.
Egy nap megjelent a bátyja. Alig menekült el élve.
Azóta semmi közöm hozzájuk.
- Nem is ettél. - Nem vagyok éhes.
Kérem a Hamut, ha végeztél.
Még olvasom.
Nem szokott ilyen sokáig tartani.
Véleményt kell mondanom róla. Minél hamarabb kapom meg, annál jobb.
A hármasban elköltött utolsó vacsoránál nem bírtuk lenyelni az árulást.
M és R végre szembesültek egymással.
A közösen megterített asztalnál a halál keserű íze járta át a testemet.
M megölt engem.
Ezúttal nem tudott megmenteni.
Szerelmünkből csupán egy marék hamu maradt.
„…a halál keserű íze járta át a testemet.
M megölt engem. Ezúttal nem tudott megmenteni.”
Végzett vele.
Az olvasottak igaznak bizonyultak.
Például?
Minden. A torony, a pékség, Balat.
M, Metin, hogy nős, az egész történet.
Jó, de ez egy kézirat. Kitaláció.
Minden a képzelet szüleménye, nem?
A szereplők és a helyek a véletlen műve.
Mondom, hogy átéltem az egészet. Minden valóságos volt. Mindet éreztem.
Átéltem az egészet.
Jó, de ha minden igaz belőle, és a nő halott,
akkor hogyan írta meg?
Még csak nem is figyelsz rám.
A férfi karjaiba bújtál Nişantaşı kellős közepén
egy röhejes kocsiban.
Tudom, mit láttam.
Még mindig nem mentél hozzá a könyves férfihez?
Miért nem akarsz férjhez menni?
Kell egy társ meg gyerek.
Fogadd meg a tanácsomat!
Hidd el, boldog életed lesz!
A végére értem. Nem érdemes kiadni.
Nem tetszett?
Túlzásba viszi az érzelmeket.
A vége pedig unalmas.
Az ötlet jó, de a kivitelezés gyenge.
Ha tudod, ki a szerző, akkor szeretnék beszélni vele.
Majd megkérdezem.
…cserébe csak szomorúságot…
Megtört szívvel…
…a halál keserű íze járta át a testemet.
HÁROM NAPIG NEM ÉREK RÁ. MAJD HÍVLAK.
Nem találjuk a szerzőt.
- Hogyhogy? Kitől kaptuk? - Nem tudom.
- Utánanézünk, de mi sem értjük. - Valaki csak elküldte.
- Nem az égből pottyant ide. - Biztos a többivel érkezett.
Mindegyiket iktattuk elérhetőséggel együtt,
de a Hamunál nincs semmi.
Egy futár hozta.
Akkor kérem átnézni az összes futárcéget.
- Így fogjuk visszakeresni. - Hogyne, máris.
Hol van Metin?
- Hol találom Metint? - Kit?
- Alit. - A főnök elment a piacra.
- Mondjam az utat? - Nem kell.
Régiségeket vegyenek!
Zsibvásár!
Régiségeket vegyenek!
Zsibvásár!
Itt a forró pide!
Pidét!
Mondd meg, hogy én már nem…
Igen, asszonyom?
- A paprika. - Itt van.
Tessék.
Mehetünk, Gökçe?
Mondd el, amit akarsz!
- Gökçe? - Kik voltak ezek?
Senkik.
Mit titkolsz előlem?
Titkolok? Semmi köze hozzád. Nincs miért aggódnod, munkaügy.
- Hány nő van? - Gökçe, mi ütött beléd?
Mindent tudni akarok rólad, érted?
Számomra ez nem csak egy futó kaland.
- Kezdek beléd szeretni. - Ne! Ne szokj hozzám!
Ne tedd!
Ne lökj el!
Eltaszítasz magadtól.
Kezdem szem elől téveszteni az utat.
Nem taszítok el senkit, és nem is menekülök vagy bujkálok.
Nézd!
Nem vagyok abban a helyzetben, hogy utat mutassak.
Mi az, Gökçe?
Nyugodj meg!
Mit csinálsz?
Gökçe! Az isten szerelmére!
Mi ütött beléd?
Valahányszor behunyom a szemem…
A torony tetején vagyok.
Olyan, mint egy szikla.
Sikítani akarok.
Nincs hangom.
A tulajdon nevemet sem tudom.
Nem tudom a nevem.
A valóság, amit átéltem…
Homályos.
Mindent összekeverek.
Gökçe, mit csinálsz?
Szorítsd rá!
Megtaláltuk a címet, ahonnan jött.
Egy éve küldték el, és egy ismeretlen futár hozta.
- Reyhan Akkaya lakik a címen. - Továbbítsd nekem!
Rendben.
Igen?
Jó napot! Ön biztos Reyhan.
Az Urkan Kiadó tulajdonosa vagyok, Kenan Urkan.
Elnézést, hogy bejelentés nélkül jöttem,
de beszélni akarok a kéziratról, amit küldött.
Bocsánat, milyen kézirat?
- Hamu. - Nem tudok semmilyen kéziratról.
- Biztosan téved. - Erről a címről küldték hozzánk.
Körülbelül egy éve.
Egyedül lakik itt?
Igen.
De egy éve is egyedül lakott?
Nem, akkor a nővéremmel, de…
Beszélhetnék a nővérével?
Nem, mert már nincs köztünk.
Őszinte részvétem. Talán keverem valakivel.
- Hogy hívták? - Duygu Akkaya. Rossz címet kapott.
Tudom, hogy halt meg a nővére.
- Valószínűleg ő írta a kéziratot. - Nem hiszem.
Ez egy szerelmi történet egy M nevű asztalos és egy nő között,
és a történet végén azt ecseteli, hogy az asztalos végez vele.
Ha kétsége van a halálával kapcsolatban, talán nyomnak tekinthető.
Semmi ilyesmi. Mindent elmondtam a rendőrségnek.
- İlyas, menj be! - Hozom a többit.
Csak menj be!
- Mit keresel itt? - Először nyugodj meg!
Nem. Hogy mersz idejönni?
Én sem szívesen látlak. Várj! Meglátogatott egy férfi.
- Ki? - Nem tudom. Duygu…
Ne mondd ki a nevét! Miért hozod fel, amikor felejtenék?
- Írt rólad, Balatról, a szerelmetekről. - Megőrjítesz!
- Tudtad, hogy írt a haláláról? - Miket hordasz össze?
- Ne bolygasd a múltat! - Írt a haláláról, és ki tudja, miről.
Ne gyere ide többé!
Különben megnézheted magad.
Miért nézel így?
Megtaláltam a szerzőt.
Egy nő.
A neve Duygu Akkaya.
Eléggé szomorú.
Kiderült, hogy meghalt.
Vagy valaki a halálát okozta.
Különös, nem?
Írt a haláláról.
Már-már megjósolta.
A kiadó munkatársai megtalálták a húga címét.
Ege?
Duygu!
Hogy halt meg?
Megfojtották? Lelőtték? Hogyan történt?
Nem tudom.
Remélem, nem szenvedett sokat.
Magad is megkérdezheted. Itt a húga címe.
Elnézést!
- Maga itt lakik? - Igen.
A tízes számú lakóhoz jöttem. Csengettem, de hiába.
Reyhanhoz? Úgy hallottam, kiköltözött. Összepakolt és sietősen távozott.
- Tudja, hova költözött? - Nem.
Volt egy nővére?
Igen, Duygu. Tavaly életét vesztette.
Hallottam. Tudja, hogyan halt meg?
Egyesek szerint öngyilkosság volt.
Mások szerint egy férfi járt náluk aznap. Ennyit tudok.
- Jó napot! - Üdvözlöm!
- Miben segíthetek? - Szükségem van egy jó asztalosra.
- Önt ajánlották. - Mit szeretne?
- Könyvespolcot. - Vállalom. Rögtön jövök.
Nem probléma. Van elképzelése?
Ne legyen túl nagy! Modern könyvespolc nyers fa színben.
Értem. Írja le a méreteket!
Az ár nem probléma, de minél előbb kell.
Jövő héten ilyenkor.
- Az már késő. - Az idő számít, nem a pénz.
Készíthetek valami szolidat a meglévő anyagokból.
Rendben.
- Oké. Még valami? - Leírom a címet.
Miért követsz?
Ismered Duygu Akkayát?
- Lehet, hogy Metin bűnt követett el. - Igen, pontosan.
Nagy bűn, hogy találkozgat veled. Nem ez az első alkalom.
Valahol fent ez mind le van írva.
Cinkos vagy benne.
- Nem érdekel a véleményed. - Valóban?
Egy nap mindenki azt kapja, amit érdemel.
Allah hatalmas.
Most figyelmeztetlek először és utoljára.
Ha van egy kis eszed, elkerülöd ezt a környéket.
Nem kellett volna.
Ugyan! A legkevesebb, hogy velünk vacsorázik.
Járt már itt?
Először vagyok itt.
Most először?
Igen.
Nős?
Nem.
Volt már nős?
Igen.
- Nem működött? - Hát most már a múlté.
Túl vagyok rajta. Hagyjuk!
Szia, drágám! Gyere, kész a vacsi, és vendégünk van.
Mit szólsz hozzá?
Tükröt csináltattál vele a butikba, így találtam rá. A feleségem, Gökçe.
Remek munkát végzett.
Kész a hús.
Üljetek csak le! Mindjárt jövök. Velünk vacsorázik.
Itt végeztem. Összepakolok és indulok.
Ugyan, ne csinálja! A legkevesebb, hogy velünk vacsorázik.
Gökçe?
Uram?
Ezt leteszem ide.
Már nem kell. Köszönöm.
Szokott olvasni?
Nincs rá időm.
Mi ebből élünk. Gökçe olvas a legtöbbet.
Igaz, szívem?
Valakinek muszáj.
Még egy évszázadokkal ezelőtt írt könyv is
képes megérinteni az embert.
Gondoljon bele! Régen a lányok
nem olvashattak romantikus regényeket.
Miért?
Hogy ne ragadtassák el magukat.
Mint Don Quijote esetében.
Az emberek az utcára özönlöttek, mert lovagnak hitték magukat.
Kihűl a vacsora.
Hallott már a fiktofíliáról?
Taner mesélt róla, emlékszel?
- Érdekes betegség. - Hol van Ege?
A szobájában, drágám. Felvittem a vacsoráját, ne aggódj!
Fiktofília.
Kitalált karakter iránti romantikus vonzalom.
A WHO nem tekinti betegségnek,
de véleményem szerint súlyos rendellenesség.
Köszönöm a vacsorát.
- Jó éjszakát! - Gökçe új írót fedezett fel.
Duygu Akkayát.
Honnan ismered? Honnan ismered Duygut?
Duygu ennek a kéziratnak a szerzője.
És téged is megemlít benne.
- Mi a fenéről beszélsz? - Ez csak egy kézirat.
Csak egy kézirat, mi?
Hallgatlak.
Talán Gökçe szeretné folytatni.
Oké, akkor majd én.
A könyv főszereplője M.
Duygu, a könyv írója, beleszeret M-be.
És annak ellenére fut utána, hogy tudja, meg fog halni.
Most jön az a rész, ami téged illet.
M asztalosként dolgozik Balatban.
És nős.
Találkozik Duyguval.
Megszállott szerelmet ébreszt a nőben.
Aztán lefekszik a húgával.
Kiről szól a történet?
Rólad.
Nem te vagy M a könyvben?
Egy pillanat! Mi a bajod?
- Mi a fene bajod van? - Ez az egyik kedvenc részem.
„Az egyetlen, akit beavattam a titkomba, az M.
Egy darab belőlem, a vérem, R.
Hazugságaik árulássá duzzadtak…”
Ilyen nincs!
Elültetted az árulás magvait a szerető nővérek között.
A sors fintora, igaz? De élvezed.
Senki sem árulta el Duygut. Megszállottan vonzódott hozzám.
Jó, ez is hazugság? Kérem csak, Gökçe!
Kérem!
Ide vele!
Igen, itt van.
„A hármasban elköltött utolsó vacsoránál nem bírtuk lenyelni az árulást.
M és R végre szembesültek egymással.”
Miért történt a szembesítés? Mert lefeküdtetek?
- Vigyázz a szádra, vagy megbánod! - Nem én mondom, hanem a kézirat.
Ismersz mást is a könyveken kívül?
Van fogalmad a való életről? Mesélj neki róla!
Tudod, Gökçének fogalma sincs, hogy mi igaz, és mi hazugság.
A kézirat segítségével talált rád.
Olvasta a történetet, és át akarta élni a benne foglaltakat.
Tényleg így találtál rám?
Valódi volt.
Valódi? A fenébe is! Csak egy játék volt az egész?
Te ölted meg?
Mi?
Most változtatunk a történeten.
A múltadat Duyguval és Reyhannal,
amiket Gökçe megtapasztalt,
és a feleségem nyomát mind megsemmisítjük.
Csak egyvalamit nem tudunk.
A tényt, hogy megölted Duygut.
Tudod, hányszor akart öngyilkos lenni?
Mennyi gyógyszert szedett?
Mi történt, amikor abbahagyta?
- Tudod egyáltalán? Mit tudsz te? - Engedj el!
Tudod, hányszor akart öngyilkos lenni?
- Engedj el! - Nem ismerted Duygut!
Kurvára nem ismerted!
Fogalmad sincs, hogy ki volt!
Hívd a rendőrséget!
Mi a valóság, és mi a képzelet?
Érdemes elgondolkodni rajta. Az élet mindannyiunkat megvezet.
Lehet, hogy a valóság csak hazugság, amit valaki kitalált.
Talán valaki más képzeletében élünk.
TANER ALPAR HAMU
Igen. Tessék.
A főszereplő úgy lesz öngyilkos, hogy a vonat elé ugrik.
Az volt a célja, hogy úgy végezze, mint egy másik regény főhőse?
Igen. Szándékos a hasonlóság.
Nem tudok elképzelni megrázóbb befejezést, mint ahogy Anna Karenina végzett magával.
És persze ez egyféle tisztelgés a nagy Tolsztoj mester előtt.
Tessék, uram.
Ez a könyv eltér az előzőektől. Hogy kezdett neki?
Milyen forrásokból merített?
Rájöttem, hogy eddig túl sokat írtam magamról.
Egy nap azt mondtam:
„Taner, kérlek, itt az ideje, hogy belevágj valami újba,
ne írj többet az életedről!”
Elképzeltem, milyen lenne más bőrébe bújni.
Rajta keresztül szemlélni a világot.
Így született meg a Hamu.
Köszönöm. Köszönöm, hogy eljöttek.
A feliratot fordította: Juhász Ildikó