Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hvad er virkelighed, og hvad er fiktion?
Vi må tænke over det. Jeg tror, livet narrer os alle.
Kan virkeligheden ikke være en løgn, som nogen har fundet på?
Måske lever vi alle i en andens drøm.
ASHES
Ja!
Tak, fordi I kom, allesammen.
Jeg er ikke typen, der holder taler.
For 40 år siden, da min far grundlagde Forlaget Urkan,
havde vi mange venner, betroede forfattere, her.
Og der var tusindvis af læsere. Vores første udgivelse var Livet i Havet.
Vi har haft mange minder og idéer siden da, ikke, Taner?
Ja.
Men ingen læser bøger længere.
Og gennem det meste af dette eventyr har min kære kone været med mig.
Hun er den første, der læser manuskripterne,
og jeg stoler på hendes instinkter.
I dag er vores tiårs bryllupsdag.
Gökçe, jeg er taknemmelig for dig. For os.
Jeg slutter den kedelige tale. Tak, fordi I kom. For venner!
For venner.
Jeg er ikke den eneste, der tænker sådan. Andre gør…
Jeg siger det som en ven, hold op med at skrive om dit liv.
Prøv noget andet.
Gökçe, hør.
Din mand kan ikke lide, hvad jeg skriver.
Han synes, jeg skal prøve noget andet. Okay. Hvad med det her?
Jeg læste det i nyhederne forleden.
En ordinær skrædder i Maltepe, Istanbul,
mener, Anna Karenina virkelig eksisterer.
Han forlader sin familie og tager til Rusland.
-Hvad? -Var det en serie eller en film…
-Vi tror ikke på det. -Han gjorde!
Gå ind i huset.
Tag nogle ting.
Kom, gå ind.
Dræb dem.
Tryk på den.
ASKE
"Aske brænder aldrig. De er reminiscensen af en brændende kærlighed."
"Hvordan ved du, at du har mødt en fremmed for denne verden?
Hvad hvis det er dig, der ikke hører til?
Hvad nu, hvis du sover…"
Skæbnen skrives om, for den i hvis hoved mine ord høres.
Jeg siger farvel til mig selv.
Godmorgen, Ceylan.
-Vi bestilte ikke pink. -Sandt.
-Vi bestilte den blå. -Ja.
Folk, jeg har kendt, og dem, der er passeret forbi,
er i mine minder.
Jeg husker deres ansigter.
-Hej. -Velkommen, Gökçe.
Tak. Mor?
-Gökçe? -Ja.
Jeg forlader dem alle og skriver til et nyt liv.
Så nogen kan bevidne mine prøvelser.
Den, der læser dette, vil vide, at en enkelt person er ansvarlig
for alle tilfældighederne.
ASKE
Personen, hvis navn jeg ikke tør sige fuldt ud er "M".
Det er, som om alle Balats gader fører til ham.
M's frygtindgydende aggression, hans mystiske tavshed drog mig ind.
En livscirkel tatoveret på hans højre arm.
Skyggen af en fugl på hans hals.
Her begyndte det hele.
Et lille bageri i Balat.
Med M's hemmelighed ville dette bageri blive til et minde,
der slæbte os begge ind i mørket.
BAGERI MÜŞFIKA
Det, der gør stedet til særligt, er asken, der flyver rundt.
Kun jeg kan se den.
Det var, som om tegn ledte mig på vej
og førte mig til Bageri Müşfika hver eneste gang.
BAGERI MÜŞFIKA
-Hej, Lale. Godmorgen. -Godmorgen, søde.
-Hvordan går det? -Fint, fint. Hvorfor så tidligt?
Jeg har et tilbud til dig.
Det er her. Hvor er døren? Her. Kom.
-Goddag. -Velkommen.
Tak.
Stå ikke der, tag plads.
Gökçe, jeg ved ikke, hvordan du fandt det her sted.
Et af de manuskripter, de sendte mig, nævnte bageriet.
Hvad?
Hovedpersonen køber simit her.
-En fyr, der hedder M. -M?
Det står der.
Navnet bliver ikke afsløret. Men han er mystisk.
En overjordisk type.
Han har meningsfyldte tatoveringer på halsen og armen.
Han ændrer livet for dem, der møder ham.
-Gökçe, er du okay? -Ja. Jeg har det fint.
Du læser en roman. Det er fiktion.
-Fiktion. Det ved du, ikke? -Men bageriet er ægte.
-Måske er manden det også. -Du er utrolig.
Nej, jeg kan ikke drikke det. Kom, søde.
Lad os gå.
Lad os få vores kaffe et anstændigt sted.
Gå bare. Jeg ser mig omkring.
Fint. Som du vil.
M's fortid lå gemt i snedkeriet.
Tegnene førte mig på vej,
direkte til denne butik, der var hans fristed.
Da jeg troede, jeg var fortabt, førte asken mig til hans dørtrin.
Jeg indså, at jeg ikke havde andet valg end at følge M, ligesom asken.
Okay. Jeg skriver en e-mail.
Okay, jeg sender den nu.
-Hej, Gökçe. -Hej.
Kenan har en vigtig samtale.
-Du kan vente her. -Ja.
-Noget at drikke? -Jeg har, tak.
Ja, korrekt.
Okay, så venter jeg på at høre fra dig.
Okay. Lykke til.
-Hej. -Hej.
-På dette tidspunkt? Er der noget galt? -Jeg kommer med kaffe.
-Hvem passer butikken? -Ceylan. Der er stille.
Godt tænkt,
men der er travlt i dag, så…
Jeg glemte at sende e-mailen.
-Skal jeg gå? -Det er okay.
Jeg skal bare sende noget.
Uğur Örtün er her.
-Her eller mødelokalet? -Sidstnævnte. Jeg kommer.
Okay.
-Vi ses. -Lykke til.
Tak.
Skjult i hemmeligheder tilhørte dette tårn bare os to.
Det var et sted blandt guderne.
Hver gang tog vi en ny vej ind i denne mørke tunnel
for at nå døren for enden, som åbnede sig mod himlen.
Når vi åbnede døren,
forlod vi vores kedelige liv og trådte ind i et andet univers.
"Når jeg var gennem den dør, glemte jeg min fortid. Jeg slettede alt.
Han var min guide til himlen."
Goddag. Velkommen.
Tak. Jeg har hørt, at der er et tårn her. Kender du det?
Et tårn? Jeg kender intet tårn.
Så spørger jeg en anden.
-Hav en god dag. -Tak, i lige måde.
-Må jeg bede om tre simit? -Hallo?
-Tre simit. -Ja.
Ja. Jeg skulle lige til at ringe.
Ja.
Der mangler noget.
Ikke kun…
Ikke kun farvemæssigt, også størrelsen. Det passer ikke.
Bare tag kasserne med, uanset hvor mange der er.
Jeg har brug for dem i denne uge. Jeg må gå. Okay. Vi tales ved.
Kan jeg hjælpe dig?
Er du snedker?
Ja. Kan jeg hjælpe?
Jeg vil bestille et spejl. Jeg skal bruge det i min butik.
-Hvor er det? -I Nişantaşı.
Nişantaşı. Har du målene? Hvordan vil du have det?
Ingen mål. Bare et spejl med træramme.
-Jeg laver det, når jeg får tid. -Det er ret enkelt.
-Haster det eller ej? -Nej.
Godt.
-Undskyld, hvad hedder du? -Ali.
-Jeg beslutter størrelsen og kommer igen. -Når som helst.
Metin Ali Soykan?
Den er til dig.
Id-nummer og underskrift.
Værsgo.
-Mangler du noget? -At få dit nummer.
Metin Ali, ikke?
De kalder mig Ali, ikke mange ved, jeg hedder Metin.
Jeg er Gökçe. Rart at møde dig.
Jeg ringer om størrelsen.
Hvad med et spejl her, Ceylan?
Jeg tror ikke, vi har brug for det…
Hent målebåndet.
Lad os måle højden.
Lad os se. Hele vejen ned.
Hej, Metin. Det er Gökçe. Jeg ringede angående målene.
Det er 80 gange 150. Lodret. Cheval-spejl.
Okay. Vi ses.
Farvel.
Krig og kærlighed er det samme.
De ligner begge en kamp mellem ulve.
Mens manden og kvinden snor sig under hinandens pels,
slår de kløerne i den andens hjerte.
Det er vildt og grimt. Og det er beskidt.
Havde M ikke troet, jeg var den ægte vare, havde jeg aldrig opdaget min kraft.
Gökçe.
Vent.
Sandheder bliver et dødvande, når de synker ind.
Kan et hjerte elske to mennesker på én gang?
Jeg blev fortvivlet, da jeg opdagede, at M var gift.
Ganske fortvivlet.
Med knust hjerte ville jeg kaste mig i dødens arme.
Det eneste problem var, hvem ville gøre det?
Vi har også en enklere model.
-Ja. -Igen, mini.
-Farven ville klæde dig. -Flot.
-Vi har også den her. -Den er skøn.
Velkommen.
Jeg henter spejlet.
Den er også flot.
Hvad med den her? Også smuk.
Rigtig smuk.
Flot.
Ceylan, kan du hjælpe?
Det skal stå ved den væg.
Vi må flytte dem her, men…
Bare jeg målte rigtigt.
Det håber jeg.
Jeg var blevet så knyttet til M,
at jeg kunne glemme, at han var gift.
Sådan. Kan du lide det?
Ja, men…
Kan du ikke lide det?
Det er lidt i vejen. Måske skulle vi hænge det på væggen.
Det blev bygget med en fod. Og det er lavet af træ, så det er tungt.
Væggen kan ikke holde. Vi kan prøve, men…
Det ser bedre ud. Hvad synes du, Ceylan?
-Som du vil, Gökçe. -Det ser bedre ud på væggen, ikke?
-Jeg fjerner foden. Det tager tid. -Okay.
Lidt højere.
Nej, det er for højt. Lidt…
I midten. Lavere. Det er for meget.
Lidt til venstre.
-Er du okay? -Jeg har det fint.
Sikke et rod.
-Er det hånden? -Det er ingenting.
Hent brintoverilte og gazebind på apoteket.
-Bare en skramme. Jeg er vant til det. -Sid ned. Her.
-Virkelig. -Okay, sæt dig ned.
-Her… -Måske skal der pres på.
Her, ikke?
Indtil hun kommer, lad os…
Jeg forventede ikke, spejlet faldt ud af rammen.
Jeg troede ikke, væggen ville holde.
-Men det faldt. -Det var mig…
Rammen var løs. Beklager rodet.
Nej. Det er min skyld. Jeg insisterede alt for meget.
-Rammen…. Hvad? -Din… Hvad?
Rammen. Jeg strammer den igen.
For fanden, alt det arbejde. Og det er et stort rod.
Intet problem. Glem det. Det er ingenting.
Har du tabt din ring?
Derovre.
Hvad mener du?
Du mangler den.
Måske fordi jeg er single.
Single?
Ja, jeg er single.
Aldrig været gift?
Kan du huske, hvad Kenan fortalte os?
At I ikke udgiver Taners nye bog? Jeg synes…
Hvorfor griner du?
Undskyld. Jeg kom i tanke om noget.
Hvad er det?
Kan du huske manuskriptet, jeg fortalte om?
Det er ham snedkeren.
Og?
Han kom til butikken.
Hvordan fandt han den?
Jeg fandt ham.
Har du jagtet en mand, du ikke kender?
Han føles bekendt.
Det er manuskriptet!
Ikke alle tårnets trapper førte op til himlen.
Det viste sig, at tårnet drillede folk uden guide
og vildledte dem konstant i mørket.
For at finde vej satte jeg et mærke på hver væg, hvert hjørne, jeg kom forbi.
Det eneste bevis på det, vi havde sammen, er ridset i tårnets vægge.
Du mødte mig ikke ved døren.
Jeg ventede. Ringede klokken tidligt?
Nej.
Hop ind.
Hvad laver du?
Ege, hvad laver du?
Hvad laver du, min skat?
Tog du det fra min taske i al hemmelighed?
Kunne du ikke finde noget andet at tegne på, Ege? Hvorfor?
Jeg leger.
Gökçe?
Han leger bare.
Med et manuskript sendt til os!
Det er bare et udkast. Hvad er problemet?
Jeg er ikke færdig.
Undskyld.
Gør det ikke igen, vel?
Okay.
Lysene, som M tændte, oplyste hele byen.
Ingen regler gælder her.
Gad vide, om nogen ser asken flyve omkring os, når vi er sammen.
İlyas, hent Latif.
-Hej. -Hej. Velkommen.
Er spejlet klar?
Jeg har ikke skåret det endnu. Jeg skærer det til og afleverer det.
Okay. Intet problem.
Hvordan har din hånd det?
Her er te…
Lad os tale sammen udenfor.
Klart.
Det regner nu.
Sådan er det her. Altid uforudsigelig. Det stopper snart.
Ja?
Nej. Mit job er gjort.
Vi leverede den intakt. Du må tale med kurerfirmaet.
Det er ikke vores bord.
Jeg ved, at døren er i stykker…
Jeg kender et sted, der laver albansk köfte.
-Skal spise köfte der? -Okay.
-Det er godt. -De laver gode köfte.
Er du vokset op her?
Født og opvokset i Balat.
Området omkring min butik er hele min verden.
-Balat-basaren. -Jeg har været der.
-Bageriet. -Jeg har været der.
Jeg har aldrig været her før.
Du er her nu.
Jeg forlader sjældent stedet.
Faktisk… Glem det.
Må vi få brød?
Glem hvad?
Sig det.
Jeg forlader aldrig dette sted. Jeg mener…
Jeg har ikke forladt det længe. Jeg var i din butik, og det er alt.
-Kan du lide det udenfor? -Jeg ved det ikke.
Lad os se tårnet.
Hvilket tårn?
Jeg har hørt, at der er et tårn med udsigt over byen,
som ikke er kendt af mange.
Burde jeg kende det?
Det troede jeg, du gjorde.
Hvem har fortalt dig om det? Hvordan kommer vi derhen? Hvor er det?
-Er der andre, der kender til det? -Der burde der være.
De kan ikke lade mig være.
Jeg bør gå.
Jeg kan ikke spise op.
Tak alligevel.
Godt, din hånd er okay.
Vi ses.
-Hallo? -Gökçe, hvor er du?
-På vej. -Kom hjem med det samme.
-Er der noget galt? -Vi venter på dig.
Det er bare spil, de er ikke ægte.
Gå ind på dit værelse!
-Giv mig min Game Boy. -Ingen Game Boy. Gå ind på dit værelse.
Skat?
-Hvad skete der? -Ege sloges i skolen i dag.
Det er ikke bare det.
Han bed et barn i øret.
Han skulle sys. Hans mor opsøgte skolen.
Hun klagede selvfølgelig over Ege.
Rektor blev sur. Der har også været andre klager.
De ringede til mig. Jeg måtte slippe alt og gå.
Hvordan har Ege det?
På skolen fandt jeg ud af, at det ikke er første gang.
De tror, Ege har problemer med vrede.
Jeg vidste ikke, hvad jeg skulle gøre. Lale hjalp.
-Hvor var du? -Og det andet barn? Kan vi gøre noget?
Nej, søde. Vi talte med familien.
Vi gjorde det hele. Alt, der skulle gøres.
Bare rolig. Du var ikke i butikken.
Hvor var du, Gökçe?
-Jeg løb ærinder. -Hvorfor tager du ikke mobilen?
-Jeg hørte den ikke. -Du kan da ikke bare overhøre den.
Du hører den!
-Ring, hvis der er noget. -Okay.
Kenan. Det er min mave.
Det kan hjælpe.
Kenan, nej.
Hej, skat. Bliver du tidligt færdig i butikken i dag?
Okay, jeg kører direkte til middagen. Jeg kan måske ikke hente dig.
Okay, vi ses i aften. Kom ikke for sent.
Farvel.
-Dækker vi også de andre vinduer? -Lad mig gøre det her færdigt først.
Det blev fint, ikke?
Ja. Jeg var skeptisk over for farverne i starten,
men som helhed ser det godt ud.
Det store vindue bagved, skal vi dække det også?
Klart.
-Skal jeg lægge manuskriptet ud bagved? -Giv mig det.
Det ser interessant ud.
Hvad mener du? Har du læst det?
Nej, jeg læste det ikke. Jeg bladrede i det.
Hvorfor roder du i mine ting?
Jeg var nysgerrig. Men tro mig, jeg læste det ikke.
-Hvor meget læste du? -Jeg så bare begyndelsen.
-Goddag. -Hej.
-Jeg tog spejlet med. -Jeg går videre med vinduerne bagved.
Vil du se tårnet?
Ja.
På én betingelse.
-Kender du hende? -Nej.
Hun gloede på os.
For hvert skridt hamrede mit hjerte hurtigere.
Jeg stoppede på det sidste trin. Jeg var ved at miste modet.
Døren til en ny verden lå foran mig.
Min hånd krympede i hans, smeltede.
Det, der lå bag døren, var nok endnu bedre.
Jeg er klar nu.
Jeg har gået her før. Jeg kender det her sted.
-Du har aldrig været her. -Mine tanker har vandret rundt her.
Hvem var med dig?
-Ingen. -Ingen kender til dette sted ud over os.
-Hvem lavede tegningerne nedenunder? -Måske gjorde du.
En gang til.
Der er langt ned.
-Hvordan hørte du om stedet? -Det gjorde jeg bare.
Du må have hørt om det et sted.
Vi afgav et løfte. Om at sige det til hinanden.
De talte om det i bageriet.
Bageriet.
Vi ved begge, at det ikke er sandt.
Du ville ikke tro det.
Tro hvad?
Jeg så dette sted.
Det var som gennem en andens øjne.
Som en drøm.
Mener du skæbnen?
Måske.
Skal vi se et sted for at kende det?
Solen går ned.
Lad den gå ned.
Tiden var inde.
Hvor skal du hen?
-Hvor mange har du udgivet i denne sæson? -Halvdelen af sidste år.
Vi har heller ikke udgivet mange i denne sæson.
Markedet for digital udgivelse vokser, det er derfor.
-Kenan, godt at se dig. -I lige måde.
-God fornøjelse. -Tak.
Jeg har haft et møde.
Vi bør ringe til Cemal.
Jeg ringer til ham nu.
Alle er her, tror jeg.
Jeg vil vise dig noget.
Klar?
GRAND HOTEL ISTANBUL
Jeg lyser byen op.
Hvad laver du?
Det bliver godt i disse travle dage.
Din hustru kommer, ikke?
Ja, hun sidder nok fast i trafikken. Undskyld mig.
Hvordan går det på jobbet?
-Det er sjovt. -Hvad med barnet?
Så du tænder lyset hver aften?
Ikke hver aften.
Jeg vil gerne ændre alt lige nu.
Mig selv, mit liv.
Hele verden.
Vil du ikke gerne det?
Måske ville jeg det.
Måske gjorde jeg det.
Hvor var du?
Jeg er her.
Hvor var du, Gökçe?
Jeg var her.
Det her glemmer jeg ikke.
Heller ikke jeg.
Du håner mig. Tag dig sammen.
-Nej, jeg håner dig ikke. -Du undgik middagen med vilje.
Du havde ikke din mobil med. Du gjorde mig forlegen!
Du var ikke forlegen, Kenan.
-Din skygge var der ikke. Det er alt. -Hvad?
Hvorfor larmer I? Jeg kan ikke sove.
Det er ingenting, min dreng.
Gökçe, hvad sker der?
Jeg kommer, skat.
Orange. Det ville se godt ud.
Jeg vælger blå.
-Som du vil. -Hvad er det?
Hej, hr. Kenan.
-Hej, Ceylan. Er Gökçe her? -Hun gik tidligt.
-Kan jeg hjælpe? -Jeg kom bare forbi.
Er det nyt?
Ja. Gökçe ville have forandring.
Vi har bestilt et spejl. Snedkeren er fra Balat.
Balat? Hvorfor?
Hun fik vel idéen fra det manuskript, hun læser.
-Hvilket manuskript? -Jeg tror, det hedder Aske.
Okay. Hav en god dag.
-Hvornår er Gökçe tilbage? -Jeg tror, hun er væk hele dag.
Okay. Hav en god dag.
-Hvorfor er du her med den kvinde? -Hvor vover du at spørge mig?
Ved hun, at du er gift?
-Vores forhold er pjat. Er vi gift? -På papiret, ja.
Hvis du ikke passer på, indtil vi bliver skilt, ved jeg…
Ud! Kom ud herfra!
Alle betaler for deres synder.
Vær opmærksom på dine svagheder, og gå ikke for langt.
Hvad var det?
-Hvad var hvad? -Hvad foregår der?
Intet. Det er ikke vigtigt.
Du sagde, du ikke var gift.
Afhører du mig? Om hvad?
Er det ikke dig, der er gift?
-Jeg vil have en forklaring. -På hvad?
-Du har løjet, -Om hvad? Hvad taler du om?
-Du sagde, du ikke kendte hende! -Hvem?
Jeg spurgte dig, hvem hun var, du sagde, du ikke vidste det!
Det er dig, der har løjet. Dig, der faktisk er gift!
Hvordan kender du tårnet? Sig det! Jeg kender dig ikke. Hvem er du?
Hvem er du?
-Sig det! -Hvem er du? Jeg vil…
Hvem er du?
-Hvem er du? -Jeg…
-Hvem er du? -Du…
-Hov! -Hvem er du? Hvem?
Min far krævede, jeg giftede mig med Büşra.
Forretningen slog fejl, og han var syg.
De gjorde forretninger sammen, og vi blev fanget i det.
Jeg gik aldrig i seng med hende. Hun vidste, at jeg ikke elskede hende.
Far døde, jeg ville skilles. Hun sagde nej og flyttede. Så brød helvede løs.
En dag dukkede hendes storebror op. Han slap knapt med livet i behold.
Jeg er færdig med dem.
-Du spiser ikke. -Jeg er ikke sulten.
Må jeg få Aske? Er du færdig?
Jeg er ikke færdig.
Det burde ikke tage så lang tid.
Jeg skal bruge det. Jo før du returnerer det, jo bedre.
Det sidste måltid, vi tre spiste, efterlod forræderi i halsen.
M og R, jeg fik jer endelig til at konfrontere hinanden.
Den bitre smag af død overtog min krop på det bord, vi dækkede sammen.
Og M dræbte mig.
Han kunne ikke redde mig denne gang.
Der var kun en håndfuld aske tilbage af kærligheden.
"…overtog min krop på det bord, vi dækkede sammen.
Og M dræbte mig. Han kunne ikke redde mig denne gang."
Han dræbte hende.
Alt i manuskriptet har været ægte.
For eksempel?
Alt. Tårnet, bageriet, Balat.
M, Metin, at han er gift, alt sammen.
Okay, men det er fiktion.
Det hele er opdigtet, ikke?
Folk og steder er måske tilfældige.
Jeg har oplevet det. Det var ægte. Jeg følte dem alle. Jeg oplevede det hele.
Ja, men hvis alt her er sandt, og hun er død,
hvordan skrev hun så manuskriptet?
Du hører ikke efter.
Du lå sammen med en mand i en bil midt i Nişantaşı.
Jeg ved, hvad jeg så.
Er du stadig ikke gift med ham bogfyren?
Hvorfor vil du ikke giftes?
Gift dig, slå dig ned.
Følg mit råd.
Tro mig, du får et lykkeligt liv.
Jeg er færdig. Det er ikke værd at udgive.
Kunne du ikke lide det?
Følelserne er for overdrevne.
Og slutningen er kedelig.
Idéen er god, men håndværket er dårligt.
Ved du, hvem forfatteren er, vil jeg gerne tale med dem.
Jeg skal spørge.
…til gengæld kun tristhed…
Med knust hjerte…
…overtog min krop på bordet, vi dækkede sammen.
ASKE
KAN IKKE MØDES I TRE DAGE. FOR TRAVLT. JEG RINGER.
Vi kunne ikke finde forfatteren.
-Hvem indsendte det? -Jeg ved det ikke.
-Vi undersøger det. Vi er også forvirrede. -Nogen må have sendt det.
-Faldt det ned fra himlen? -Det kom nok med de andre.
De er alle registreret. Med kontaktoplysninger.
Men intet på Aske.
En kurer leverede det.
Så undersøg alle kurerfirmaerne.
-Sådan sporer vi det. -Ja, vi er i gang.
Hvor er Metin?
-Hvor er Metin? -Hvem?
-Ali. -Mester tog på onsdagsmarked.
-Skal jeg vise vej? -Nej tak.
Kan du sige, at jeg ikke længere…
Ja?
-Peberfrugterne. -Jeg har dem.
Værsgo.
Skal vi gå?
Bare kom ud med det.
-Gökçe. -Hvem var de mennesker?
Ingen.
Hvad skjuler du for mig?
Skjuler? Det har intet med dig at gøre. Bare rolig. Det er arbejde.
-Hvor mange kvinder er der? -Hvad er der med dig?
Jeg skal lære dig at kende, okay?
Det her er ikke bare en flirt for mig.
-Jeg bliver knyttet til dig. -Lad være. Knyt dig ikke til mig.
Bare lad være.
Skub mig ikke bort.
Du skubber mig bort.
Jeg… Jeg farer vild.
Jeg skubber ikke nogen væk, og jeg skjuler mig ikke.
Hør…
Jeg kan ikke vise nogen vejen.
Gökçe, hvad er der?
Tag det roligt.
Gökçe, hvad laver du?
Gökçe. For guds skyld.
Hvad er der med dig?
Når jeg lukker øjnene…
Jeg er i det tårn. Det er som en klippeafsats.
Jeg vil skrige.
Jeg har ingen stemme.
Jeg kender ikke engang mit navn.
Det, jeg har været igennem…
Det er sløret.
Jeg blander alt sammen.
Gökçe, hvad laver du?
Pres på det.
Vi fandt adressen, det blev sendt fra.
Det blev sendt for et år siden og leveret af en ukendt kurer.
-Reyhan Akkaya bor på adressen. -Send mig adressen.
Klart.
Ja?
Hej. Du må være Reyhan.
Jeg ejer Forlaget Urkan, Kenan Urkan.
Beklager, jeg dukker op uanmeldt, men…
Jeg vil tale om manuskriptet, du sendte os.
Hvilket manuskript?
-Aske. -Det kender jeg ikke noget til.
-Du må tage fejl. -Det blev sendt fra denne adresse.
For et år siden.
Bor du alene?
Ja.
Men boede du alene for et år siden?
Nej. Min storesøster boede her, men…
Må jeg tale med din søster?
Det kan du ikke, vi mistede hende.
Jeg kondolerer. Og jeg beklager meget.
-Hvad hed hun? -Duygu Akkaya. Du tog fejl.
Jeg ved, hvordan din søster døde.
-Hun skrev nok manuskriptet. -Det tror jeg ikke.
Det er en kærlighedshistorie mellem snedkeren M og en kvinde,
og i slutningen påstår hun, at snedkeren vil dræbe hende.
Hvis du er i tvivl om hendes død, kan det bruges til en anmeldelse.
Jeg er ikke i tvivl. Jeg fortalte politiet alt dengang.
-İlyas, gå ind. -Jeg kan tage resten.
Bare gå ind.
-Hvorfor er du her? -Slap af først.
Nej. Hvor vover du at komme her?
Jeg vil heller ikke se dig. Vent. En mand kom forbi.
-Hvem? -Jeg ved det ikke. Duygu…
Nævn ikke hendes navn. Jeg vil glemme hende.
-Hun skrev om dig, Balat, jeres kærlighed. -Du driver mig til vanvid.
-Hun skrev om sin død. -Hvad er det for noget vrøvl?
-Grav ikke i fortiden. -Sin egen død! Og hvem ved hvad ellers.
Kom ikke her igen.
Ellers bliver det grimt.
Hvad er der?
Jeg fandt forfatteren.
En kvinde.
Hun hedder Duygu Akkaya.
Det er trist.
Hun døde.
Eller nogen forårsagede hendes død.
Mærkeligt, ikke?
Hun skrev om sin død.
Hun forudsagde den næsten.
Forlaget fandt hendes søsters nummer.
Ege?
Duygu.
Hvordan døde hun?
Blev hun kvalt? Blev hun skudt? Hvordan?
Jeg ved det ikke.
Jeg håber ikke, hun led.
Du kan selv spørge. Her er hendes søsters adresse.
-Undskyld. Bor du her? -Ja.
Jeg søger beboeren i nr. 10. Jeg ringede på forgæves.
Du mener Reyhan. Jeg har hørt, hun er flyttet. Lige pludseligt.
-Ved du, hvor hun flyttede hen? -Nej.
Havde hun en søster?
Ja, Duygu. Hun døde sidste år.
Ved du, hvordan hun døde?
Nogle sagde, det var selvmord.
Andre, at en mand gik ind i bygningen den dag.
-Hej. -Hejsa. Kan jeg hjælpe?
-Jeg har brug for en god snedker. -Hvad har du brug for?
-Jeg mangler en reol. -Ja. Jeg er straks tilbage.
Intet problem. Hvad har du i tankerne?
Intet er for stort. En moderne reol i naturtræsfarve.
Okay. Skriv målene ned.
Prisen er ikke et problem. Jeg har brug for den hurtigt.
Samme tid næste uge.
-Det er for sent. -Det handler om tid, ikke penge.
Men jeg kan bygge noget med det, jeg allerede har.
Det er fint.
-Okay. Ellers andet? -Bare skriv adressen ned,
Hvorfor følger du efter mig?
Kender du Duygu Akkaya?
-Metin har måske begået en forbrydelse. -Ja, det gjorde han.
Det er en forbrydelse, at han ser dig. Det er ikke første gang.
Han kommer til at svare for sine synder.
Du er medskyldig nu.
-Jeg er ligeglad med, hvad du synes. -Er det rigtigt?
Alle møder deres skæbne en dag.
Allah er stor.
Det er min første og sidste advarsel.
Hvis du er klog, holder du dig væk fra dette kvarter.
Det er alt for meget.
Nej. Vi kan ikke lade dig sulte.
Har du været her før?
Det er første gang.
Nå, det er første gang?
Ja.
Er du gift?
Det er jeg ikke.
Har du været gift?
Ja, det har jeg.
-Gik det ikke? -Tja, det er fortid nu.
Det er jeg ovre. Glem det.
Velkommen, skat. Maden er klar. Og vi har en gæst.
Hvad synes du?
Du fik lavet et spejl til butikken. Sådan fandt jeg ham. Min hustru, Gökçe.
Han har gjort det godt, ikke?
Kødet er færdigt.
Sid ned. Jeg kommer. Han spiser med.
Jeg er færdig. Jeg pakker mine ting og tager afsted.
Kom nu. Nej. Jeg sagde, vi ikke lader dig sulte.
Gökçe?
Snedker?
Jeg stiller det her.
Jeg fik ikke brug for det. Tak.
Læser du?
Jeg har ikke tid.
Det er vores job. Gökçe læser det meste.
Ikke, Gökçe?
Man bør læse.
Selv bøger skrevet for århundreder siden kan stadig røre folk.
Tænk over det. I gamle dage
måtte kvinder ikke læse kærlighedsromaner.
Hvorfor ikke?
Så de ikke blev revet med.
Som med Don Quijote.
Dengang strømmede folk ud i gaderne og troede, de var riddere.
Den bliver kold.
Har du hørt om fiktofili?
Taner fortalte os om det, husker du?
-En interessant sygdom. -Hvor er Ege?
På sit værelse, skat. Jeg lod ham spise der, bare rolig.
Fiktofili.
At forelske sig i en fiktiv karakter.
WHO betragter det ikke som en sygdom,
men hvis du spørger mig, er det en alvorlig lidelse.
Tak for mad.
-Godnat. -Gökçe fandt en ny forfatter.
Duygu Akkaya.
Hvad ved du om hende? Hvordan kender du Duygu?
Duygu er forfatter til dette manuskript.
Og hun taler også om dig heri.
-Hvad fanden snakker du om? -Det er bare et manuskript.
Bare et manuskript?
Fortsæt.
Måske vil Gökçe fortsætte.
Okay, så fortsætter jeg.
Hovedpersonen i dette manuskript er M.
Forfatteren, Duygu, forelsker sig i denne M.
Og hun jagter ham, selvom hun ved, hun vil dø.
Her er det, der angår dig, snedker.
Denne M er snedker i Balat.
Han er gift.
Han møder Duygu.
Han får hende til at forelske sig dybt i sig.
Så går han i seng med hendes søster.
Hvis historie er det?
Det er din historie, snedker. Er du ikke M?
Vent lidt. Hvad er dit problem?
-Hvad fanden er dit problem? -Det er en af mine yndlingspassager.
"Den eneste, jeg fortalte om min hemmelighed, M,
var et stykke af mig, mit blod, R.
Resultatet af deres løgne er et forræderi…"
Det passer ikke!
Du plantede forræderi mellem søstre, der elskede hinanden.
Et perfekt plot-twist, ikke? Det kan du lide.
Hverken jeg eller Reyhan forrådte Duygu. Duygu var afhængig af mig.
Fint, er det også løgn? Giv mig det, Gökçe.
Tak.
Ja, her er det.
"Det sidste måltid, vi tre spiste, efterlod forræderi i halsen.
M og R, jeg fik jer endelig til at konfrontere hinanden."
Hvorfor det? Fordi I havde været i seng sammen?
-Var din mund, eller jeg banker dig! -Jeg læser bare manuskriptet.
Ved du noget om andet end bøger?
Kender du til livet udenfor? Fortæl ham om det.
Ved du hvad? Gökçe kender ikke forskel på sandhed og løgne.
Fordi Gökçe fandt dig takket være dette manuskript.
Hun læste og ville opleve det, der stod deri.
Var det sådan, du fandt mig?
Det var ægte.
Ægte? For fanden! Er vi bare en leg for dig?
Dræbte du hende?
Hvad?
Vi ændrer historien nu.
Din historie med Duygu, med Reyhan,
alt Gökçe jagtede,
og alle spor af Gökçe, vi destruerer dem alle.
Der er én ting, vi ikke kan ændre.
At du dræbte Duygu.
Ved du, hvor ofte hun forsøgte selvmord?
Hvor meget medicin hun tog?
Hvad der skete, da hun droppede medicinen?
-Ved du det? Hvad ved du? -Giv slip!
Hvor ofte forsøgte hun selvmord?
-Giv slip! -Du kender ikke Duygu!
Du kender fandeme ikke Duygu!
Du kender ikke Duygu!
Tilkald politiet!
Hvad er virkelighed, og hvad er fiktion?
Vi må tænke over det. Jeg tror, livet narrer os alle.
Virkeligheden kan være en løgn, som nogen har fundet på, ikke?
Måske lever vi alle i en andens drøm.
ASKE
Ja. Værsgo.
Hun begår selvmord ved at kaste sig ud foran et tog.
Kombinerer du intentionelt din romanfigur med en anden?
Ja. Ligheden var bevidst.
Anna Karenina har den mest kraftfulde slutning, jeg kan forestille mig.
Så selvfølgelig er denne slutning en hilsen til mesteren Tolstoj.
Ja, dig.
Den her bog er ikke som din tidligere. Hvordan var processen?
Hvilke kilder trak du på?
Jeg indså, at jeg skrev for meget om mig selv.
En dag sagde jeg:
"Taner, det er på tide, du prøver noget andet
og holder op med at skrive om dit eget liv."
Forestil dig at infiltrere en andens sind.
Og se livet gennem deres øjne.
Sådan blev Aske født.
Tak, fordi I kom.
Tekster af: Anja Molin