Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Što je stvarnost, a što fikcija?
Razmislimo o tome. Mislim da nas život sve vara.
Stvarnost bi mogla biti laž koju je netko izmislio, zar ne?
Možda svi živimo u nečijem snu.
PEPEO
Da!
Hvala svima što ste došli.
Znate da nisam baš za govore.
Kad je prije 40 godina moj otac osnovao Nakladu Urkan,
uza se smo imali mnogo prijatelja autora.
I imali smo na tisuće čitatelja. Naše prvo izdanje bilo je More života.
Otad se skupilo mnogo uspomena i ideja, zar ne?
Da.
Ali više nitko ne čita knjige.
Gotovo cijelo to vrijeme moja draga žena bila je uza me.
Ona i dalje prva čita knjige koje nam dođu i njezinoj procjeni uvijek vjerujem.
Danas nam je deseta godišnjica braka.
Gökçe, drago mi je što te imam.
Skratit ću, dosadan sam. Dobro nam došli! Za prijatelje!
Za prijatelje!
Ne mislim samo ja tako. I drugi…
Kao prijatelj ti kažem, ne piši više o svom životu. Pokušaj o nečem drugom!
Gökçe, gle.
Tvom mužu više se ne sviđa što pišem.
Misli da trebam pisati o nečem drugom. Što kažeš na ovo?
To sam neki dan pročitao u vijestima.
Običan krojač iz Maltepea u Istanbulu
vjeruje da je Ana Karenjina stvarna.
Ne samo da vjeruje nego ostavlja obitelj i odlazi u Rusiju.
-U Rusiju? -Da je to serija ili film…
-Ne bismo vjerovali. -On je vjerovao!
Idi u kuću!
Uzmi nešto.
Hajde, uđi.
Ubij ih!
PEPEO
„Pepeo ne gori.
To je ostatak vatrene ljubavi.
Kako ćeš znati da si upoznao nekoga tko nije s ovog svijeta?
Što ako ti ne spadaš u ovaj svijet?
Što ako spavaš…”
Onome tko umom čuje ove moje riječi sudbina će se promijeniti.
Zbogom onom prije, sad počinjem.
Dobro jutro, Ceylan.
-Nismo naručile ružičasto nego plavo. -Istina.
Ljudi koje poznajem i koje sam susrela
svi su mi u uspomenama.
Sjećam se svih tih lica.
-Zdravo. -Dobro došli, gđo Gökçe.
Hvala. Mama?
-Gökçe? -Da.
Sve ih ostavljam za sobom i pišući idem u novi život.
Kako bi netko bio svjedok mog života.
Onaj komu u ruke dospije ova knjiga znat će da je samo jedna osoba odgovorna
za sve što mi se dogodilo.
PEPEO
To je „M”, no puno se ime ne usuđujem izgovoriti.
Kao da sve ulice u Balatu vode prema njemu.
Privlačili su me M-ova zastrašujuća agresivnost i tajanstvena šutnja.
Tetovaža kruga života na desnoj ruci
i ptičje sjene na vratu.
Evo gdje je sve počelo.
U maloj pekarnici u Balatu.
Uz tajnu o M-u pekarnica se pretvorila u uspomenu
koja nas je oboje povukla u mrak.
PEKARNICA MÜŞFİKA
Obično mjesto postaje čarobno zbog pepela koji lebdi oko njega.
Koji samo ja vidim.
Kao da su me vodili znakovi
svaki put sve do pekarnice Müşfika.
PEKARNICA MÜŞFİKA
-Bok, Lale. Dobro jutro. -Dobro jutro, dušo.
-Kako si? -Dobro. Zašto zoveš tako rano?
Imam prijedlog za tebe.
To je to! Gdje su vrata? Evo ih. Dođi.
PEKARNICA MÜŞFİKA
-Dobar dan. -Dobar dan! Dobro došle.
Hvala.
Izvolite, sjednite.
Gökçe, ne znam odakle znaš za ovaj lokal.
U jednoj knjizi koju smo dobili spominje se ova pekarnica.
Što?
Glavni lik svaki dan ovdje kupuje pecivo.
-Tip se zove M. -M?
M. Tako piše.
Ne žele otkriti ime. Uglavnom, tip je čudan.
Nekako nadnaravan.
Ima tetovaže pune značenja na vratu i ruci.
Promijeni život svakome s kim mu se putovi sretnu.
-Gökçe, jesi li dobro? -Jesam, dobro sam.
Čitaš roman. To je fikcija.
-Svjesna si toga? -Ali pekarnica je stvarna.
-Možda je i muškarac. U čemu je problem? -Ne mogu vjerovati!
Ne mogu ovo popiti. Idemo, draga.
Idemo odavde.
Popijmo kavu u nekom pristojnom lokalu.
Idi ti. Ja ću malo prošvrljati.
Dobro. Kako hoćeš.
M je svu svoju prošlost držao u stolarskoj radionici.
Znakovi su me odveli do njegove radionice koja mu je bila utočište.
Pomislila sam da sam se izgubila kadli me pepeo dovede do njegova praga.
Shvatila sam da moram pratiti M-a, kao što ga je pratio i pepeo.
Dobro. Napisat ću ti mejl.
Dobro, sad ću ga poslati.
-Dobar dan, gđo Gökçe. -'Dan!
G. Kenan ima važan poziv.
-Možete pričekati ovdje. -Dobro.
-Želite li nešto popiti? -Imam, hvala.
Da, tako je.
Dobro, onda ću pričekati da mi se javiš.
Dobro. Sretno dalje!
-Bok! -Bok.
-U ovo doba, Gökçe? Nešto nije u redu? -Htjela sam da popijemo kavu.
-Tko pazi na dućan? -Caylan. Ionako nema prometa.
Pa, ideja ti je dobra.
Ali danas imam puno posla.
Zaboravio sam poslati mejl.
-Da odem? -Ne trebaš.
Samo da nešto ponovno pošaljem.
Tu je Uğur Örtün.
-Ovamo ili u sobu za sastanke? -U sobu za sastanke. Evo me.
Dobro.
U redu.
-Vidimo se. -Sretno.
Hvala.
Skrivena u tajnama, ova kula bila je samo naša.
Mjesto među bogovima.
Svaki put išli smo drugim putem kroz mračni tunel
i došli do vrata koja su izlazila u nebo.
Kad bismo otvorili vrata, napustili bismo svoj dosadan život
i koraknuli u drugi svijet.
„Prolaskom kroz ta vrata zaboravila bih prošlost. Sve bih izbrisala.”
On mi je bio vodič kojeg pratim u nebo.”
Dobar dan, dobro došli!
Hvala. Navodno je u blizini kula. Znate li za nju?
Kula? Ne znam ni za kakvu kulu.
Dobro, pitat ću nekog drugog.
-Mir s vama. -Hvala, i s vama.
-Mogu li dobiti tri peciva? -Halo?
-Tri peciva? -Da.
Da, baš sam vas htjela nazvati.
Da, gospodine.
Da, neki artikli nedostaju.
Ne samo…
Ne samo boja nego i broj. Račun se ne poklapa.
Da. Donesite mi kutije, koliko god ih ima.
Trebam ih ovaj tjedan. Moram ići. Čujemo se poslije!
Nekog tražite?
Jeste li vi stolar?
Jesam, izvolite.
Htjela bih naručiti zrcalo. Treba mi za butik u kojem radim.
-Gdje je? -U Nişantaşıju.
U Nişantaşıju. Imate li mjere? Kakvo želite?
Nemam mjere. Obično zrcalo s drvenim okvirom.
-Gužva nam je. Doći će na red. -Želim nešto jednostavno.
-Je li hitno? -Nije.
Onda dobro.
-Oprostite, kako se zovete? -Ali.
-Vidjet ću koja mi veličina treba. -Dođite kad želite.
Metin Ali Soykan?
Za vas.
Broj osobne i potpis.
Izvolite.
-Nešto ste zaboravili? -Uzeti vaš broj.
Metin Ali, zar ne?
Zovu me Ali. Vrlo rijetko Metin.
Ja sam Gökçe. Drago mi je.
Nazvat ću vas radi mjera.
Što kažeš na to da ovamo stavimo zrcalo?
Ne treba nam nužno, ali…
Donesi vrpcu za mjerenje.
Izmjerit ćemo visinu.
Da vidimo. Do dolje.
Dobar dan, g. Metin. Da, ovdje Gökçe. Zovem radi mjera.
Osamdeset puta sto pedeset. Neka bude okomito, samostojeće.
U redu. Vidimo se.
Doviđenja!
Ljubav i rat su isti.
I jedno i drugo je kao borba vukova.
Dok se muškarac i žena migolje jedno drugom pod krznom,
zarivaju kandže jedno drugom u srce.
Divlje je. Ružno. Prljavo.
Da me M nije ozbiljno shvatio, nikad ne bih otkrila snagu u sebi.
Gökçe?
Čekaj.
Kako se sliježu, istine postaju slijepe ulice.
Možeš li istodobno voljeti dvoje ljudi?
Shrvalo me kad sam saznala da je M oženjen.
Potpuno me shrvalo.
Slomljena srca htjela sam se predati u naručje smrti.
Samo, nisam znala tko bi to učinio.
Evo, imamo i jednostavniji model.
I taj je mini.
-Boja bi vam sjajno stajala. -Lijepa je.
-Imamo i ovo. -Da, lijepo je.
Dobro došli.
Idem po stvari.
I ova je lijepa.
A ova? Isto je lijepa.
Jako je lijepa.
Lijepo.
Caylan, možeš li pomoći?
Ide na taj zid.
Morat ćemo ono premjestiti, ali… Nadam se da sam dobro izmjerila.
I ja se nadam.
Tako sam se vezala uz M-a
da sam mogla jedino potisnuti to da je oženjen.
Evo, gotovo. Sviđa li vam se?
Sviđa, ali…
Ne sviđa vam se?
Nekako smeta. Možda da ga objesimo na zid.
Napravljeno je s postoljem. I drveno je pa je vjerojatno teško.
Zid neće izdržati. Možemo pokušati, ali…
Izgledalo bi bolje. Što misliš, Ceylan?
-Kako god se vama sviđa, gđo Gökçe. -Bit će bolje na zidu, zar ne?
-Maknut ću postolje. Potrajat će. -Dobro.
Malo više.
Ne, to je previsoko. Malo…
Prema sredini. Niže. To je previše.
Malo lijevo.
-Jeste li dobro? -Jesam.
Napravio sam nered.
-Porezali ste se? -Nije to ništa.
Idi po peroksid i gazu u ljekarnu!
-Ne treba. Ogrebotina je. Naviknut sam. -Sjednite ovamo.
-Zaista! -Dobro. Samo sjednite.
-Ovo… -Možda bismo trebali pritisnuti.
Ovamo.
Dok ne dođe, ovako ćemo.
Nisam mislio da će zrcalo ispasti iz okvira.
Mislio sam da zid neće izdržati.
-Ali palo je. -Ja sam kriva.
Okvir nije bio čvrst. Oprostite.
Ja sam previše insistirala. Ja sam kriva.
-Okvir… -Vaša…
Okvir ću ponovno zategnuti.
Joj, koliko posla! A i napravio sam nered.
Ma nije to nikakav problem. Nije to ništa.
Je li vam možda pao prsten?
Ondje.
Kako to mislite?
Nemate prsten.
Možda zato što sam samac.
Samac?
Da, samac sam.
Nikad se niste ženili?
Draga, sjećaš se što nam je Kenan rekao?
Da možda nećete objaviti Tanerovu novu knjigu.
Zašto se smiješ?
Oprosti. Nečeg sam se sjetila.
Čega?
Sjećaš se knjige o kojoj sam ti pričala?
To je taj stolar.
Pa?
Došao je u butik.
Kako ga je našao?
Ja sam njega.
Trčiš za muškarcem kojeg ne poznaješ?
Nekako mi je poznat.
Zbog te knjige.
Nisu sve stube u kuli vodile do neba.
Naime, kula se voljela poigravati onima bez vodiča
stalno ih preusmjeravajući u mrak.
Kako bih se snašla, ostavljala sam znak na svakom zidu i svakom uglu.
Jedini dokaz onog što smo imali M i ja urezan je u zidovima kule.
Nisi me dočekala kraj vrata.
Čekala sam. Zar je ranije zvonilo?
Nije!
Uđi.
Što radiš?
Sine, što radiš?
Što radiš, dušo?
Zar si mi kopao po torbi?
Zar nisi mogao naći nešto drugo po čemu bi crtao, Ege? Zašto?
Igram se.
Gökçe?
Samo se igra.
Knjigom koju nam je netko poslao!
To su ionako samo rukopisi.
Nisam još pročitala.
Oprosti.
Ali nemoj to ponoviti, dobro?
Hoću.
Svjetla koja je upalio M obasjavala su cijeli grad.
Ovdje nema pravila.
Pitam se vidi li tko pepeo koji leti oko nas kad smo zajedno.
İlyase, idi po Latifa.
-Dobar dan. -Dobro došli.
Došla sam zbog zrcala.
Nisam ga još stigao dati izrezati. Htio sam. Donijet ću vam ga.
Dobro. Nema problema.
Kako vam je ruka?
Evo čaja.
Idemo van da razgovaramo?
Može.
Počinje kiša.
Tako je to ovdje. Uvijek nepredvidivo. Prestat će.
Da?
Ne, gospodine. Završio sam posao.
Dostavili smo neoštećeno. Pitajte prijevozničku tvrtku.
To nema veze s nama.
Shvaćam da su vrata slomljena.
Znam lokal u kojem imaju ljute albanske kofte.
-Idemo na kofte? -Može.
Molim račun!
-Fino je. -Prave dobre kofte.
Odrastao si ovdje?
Rodio sam se u Balatu.
Oko moje stolarije cijeli je moj svijet.
-Balatska čaršija. -Bila sam ondje.
-Pekarnica. -Vidjela sam je.
Nikad prije nisam bila ovdje.
Sad si ovdje.
Rijetko izlazim odavde.
Zapravo… Nema veze.
Može malo kruha?
Što nema veze?
Reci mi!
Inače ne izlazim iz četvrti. Mislim…
Predugo nisam izašao. Bio sam u tvom dućanu i to je to.
I kako ti se sviđa vani?
Ne znam.
Idemo u kulu?
Koju kulu?
Čula sam za kulu koja gleda na grad.
Malo ljudi zna za nju.
Kako bih ja znao za nju?
Mislila sam da znaš.
Netko ti je rekao za nju? Kakva je? Kako do nje? Gdje je?
-Zna li još netko za nju? -Trebao bi znati.
Ne puštaju me na miru.
Moram ići.
Ne mogu sve pojesti.
Ali hvala ti.
Drago mi je da ti je ruka dobro.
Vidimo se.
-Halo? -Gökçe, gdje si?
-Na putu. -Molim te, odmah dođi doma.
-Nešto se dogodilo? -Čekamo te.
To su samo igre. Nisu stvarne.
Idi u svoju sobu.
-Vrati mi Game Boy. -Za tebe nema Game Boya. U sobu!
Dušo?
-Što se dogodilo? -Ege se danas potukao u školi.
I to ne bilo kako.
Ugrizao je dijete za uho.
Ima šavove. Majka mu je došla u školu.
Jasno, požalila se na Egea.
Ravnatelj je poludio. Navodno su se i drugi roditelji žalili.
Nisu te mogli dobiti pa su zvali mene. Morao sam sve ostaviti i dojuriti.
Kako je Ege?
U školi sam saznao da mu ovo nije prvi put.
Misle da Ege ima problema s kontrolom bijesa.
Nisam znao što bih. Lale je priskočila, hvala Bogu.
-Gdje si ti bila? -Kako je dijete? Možemo li što učiniti?
Ne. Razgovarali smo s obitelji.
Sve smo učinili. Sve što je trebalo.
Bez brige. Nisi bila u butiku.
Gdje si bila, Gökçe?
-Nešto sam obavljala. -Zašto se ne javljaš na mobitel?
Nisam ga čula!
Ne možeš samo tako ne čuti! Izvoli čuti!
Izvoli čuti!
-Nazovi me ako me trebaš. -Dobro.
Kenane, boli me trbuh.
Možda ovo pomogne.
Kenane, molim te!
Zdravo, draga. Hoćeš li danas završiti ranije u butiku?
Možda odem ravno na večeru. Neću moći doći po tebe.
Dobro. Vidimo se večeras ondje. Molim te, nemoj kasniti.
Bok!
-Hoćemo li prekriti i druga stakla? -Daj da prvo završim ovo.
Lijepo je ispalo!
Da. Prvo nisam bila sigurna u boje,
ali kao cjelina izgleda dobro.
Što kažeš na to da prekrijemo i veliko staklo odostraga?
Može.
-Da odnesem knjigu straga? -Daj mi je.
Prolistala sam je, zvuči zanimljivo.
Kako to misliš? Čitala si je?
Nisam čitala. Samo sam prolistala.
Zašto mi kopaš po stvarima?
Bila sam znatiželjna. Ali nisam čitala, vjeruj mi.
-Koliko si pročitala? -Samo sam pogledala početak.
-Lijep pozdrav! -Također.
-Donio sam zrcalo. -Ja ću prijeći na stražnja stakla.
Želiš vidjeti kulu?
Želim.
Pod jednim uvjetom.
-Znaš li je? -Ne.
Oštro nas je gledala.
Svakim korakom srce mi je brže tuklo.
Na posljednjoj sam stubi zastala. Mislila sam da se neću usuditi.
Preda mnom su stajala vrata u novi svijet.
Ruka mi se smanjila u njegovoj. Rastopila.
Iza vrata vjerojatno je bilo nešto još bolje.
Sad sam spremna na sve.
Hodala sam već ovuda. Poznato mi je.
-Kako? Nisi nikad prije bila ovdje. -Um mi je ovuda već lutao.
S kim si bila?
-Ni s kim. -Za ovo znam samo ja.
-Tko je ono dolje nacrtao? -Možda ti.
Još jedanput!
Visoko je!
-Gdje si čula za ovu kulu? -Jednostavno jesam.
Negdje si sigurno čula.
To je bio uvjet. Obećali smo da ćemo si reći.
Razgovarali su o tome u pekarnici.
U pekarnici.
I ti i ja znamo da to nije istina.
Nećeš mi vjerovati.
Što?
Vidjela sam ovo mjesto.
Kao u nečijem tuđem umu.
Kao u snu.
Misliš, kao da je ovo sudbina?
Možda.
Trebamo li vidjeti mjesto da bismo ga poznavali?
Sunce zalazi.
Neka zađe.
Čekao sam to.
Kamo ideš?
-Koliko si ih objavio ove sezone? -Upola manje nego prošle.
Ni mi nismo ove sezone puno objavili.
Zato što tržište digitalnih izdanja stalno raste.
-Drago mi je što vas vidim, g. Kenan. -Također, hvala.
-Uživajte. -Hvala.
Hvala.
Došao sam nakon sastanka.
Pozovimo g. Cemala.
Može, pozvat ću ga.
Sad su valjda svi ovdje.
Odat ću ti tajnu.
Spremna?
VELIKI HOTEL ISTANBUL
RESTORAN
Ja osvjetljavam ovaj grad.
Što radiš?
Bit će dobro kad nam bude gužva.
Vaša supruga dolazi?
Da, vjerojatno je zapela u prometu. Pardon.
Znači, ti to pališ svaku večer?
Ne svaku večer.
Rado bih sve promijenila.
Sebe, svoj život.
Cijeli svijet.
Zar ti to ne bi želio?
Možda sam to i želio.
Možda jesam.
Gdje si bila?
Evo me.
Gdje si bila, Gökçe?
Ovdje.
Neću ti ovo zaboraviti.
Ni ja neću zaboraviti.
Rugaš mi se. Saberi se!
-Uopće ti se ne rugam. -Znala si za večeru i propustila si je.
Nisi imala mobitel sa sobom. Osramotila si me!
Nisi se osramotio, Kenane.
-Samo tvoja sjena nije bila uz tebe. -Što?
Što se događa? Ne mogu spavati od vas.
Ništa, sine. Sve je u redu.
Gökçe, što se događa?
Evo me, ljubavi!
A narančasta? Sjajno bi vam stajala.
Uzet ću plavu.
-Kako želite. -A što je ondje?
Dobar dan!
-Ceylan. Gökçe nije ovdje? -Rano je otišla.
-Mogu li vam pomoći? -Samo sam svratio.
Ovo je novo?
Da. Gđa Gökçe je htjela promjenu.
I zrcalo je novo, ali nije postavljeno. Stolar je u Balatu.
U Balatu? Zašto odande?
Mislim da je dobila ideju iz knjige koju čita.
Iz koje knjige?
Mislim da se zove Pepeo.
Dobro. Lijep pozdrav!
-Kad će se Gökçe vratiti? -Mislim da danas više neće.
Dobro. Doviđenja.
-Zašto si ovdje s tom ženom? -Kako me se usuđuješ ispitivati?
Zna li da si oženjen?
-Između nas nema ništa. Jesmo li u braku? -Na papiru jesmo.
Ako ne budeš pazio dok se ne rastanemo, znam kako…
Gubi se odavde! Odlazi!
Svatko plaća za svoje grijehe.
Budi svjestan svojih slabosti i ne idi predaleko.
Što je to bilo?
-Što? -Što se ovo sada dogodilo?
Ništa. Nije važno.
Rekao si mi da nisi oženjen.
Ispituješ me? O čemu?
Nisi li ti udana?
-Želim objašnjenje. -Za što?
-Lažeš mi! -O čemu? O čemu govoriš?
-Rekao si da je ne poznaješ! -Koga?
Prošla je kraj nas, pitala sam tko je i rekao si da je ne znaš!
Ti lažeš! Ti si zaista udana!
Odakle znaš za kulu? Reci mi! Ne poznajem te! Tko si ti?
Tko si ti?
-Tko si ti? -Tko si? Želim…
Tko si ti?
Tko si ti? Tko?
Tata je tražio da se oženim Büşrom.
Posao je propadao, a on je bio bolestan.
Oni su zajedno poslovali, a nas su dvoje uvukli u to.
Nisam nikad spavao s Büşrom. Znala je da je ne volim.
Kad je tata umro, zatražio sam razvod. Nije ga dala i tad je eskaliralo.
Jednog se dana pojavio njezin brat. Jedva je izvukao živu glavu.
Prekrižio sam ih.
-Nisi jeo. -Nisam gladan.
Daš mi Pepeo ako si pročitala?
Nisam pročitala.
Otkad ti treba tako dugo za knjigu?
Trebam se javiti ljudima u vezi s njom. Daj mi je što prije.
Naš zadnji ručak ostavio nam je okus izdaje u ustima.
M i R, napokon sam postigla da se suočite.
Gorak okus smrti preplavio mi je tijelo za tim stolom.
I M me ubio.
Ovaj put nije me mogao spasiti.
Od ljubavi je ostala samo šačica pepela.
„…preplavio mi je tijelo za tim stolom.
M me ubio. Ovaj put nije me mogao spasiti.”
Ubio ju je.
Ispostavilo se da je sve stvarno.
Na primjer?
Sve. Kula, pekarnica, Balat.
To što je M Metin, što je oženjen. Sve!
Dobro, ali ovo je knjiga. Fikcija.
Sve je izmišljeno, zar ne?
Ljudi i mjesta možda su slučajni.
Kažem ti, sve sam to proživjela. Bilo je stvarno. Sve sam to osjetila.
Sve sam proživjela.
Da, ali ako je sve istina i ona je mrtva,
kako je napisala knjigu?
Uopće me ne slušaš.
Grlila si se s muškarcem usred Nişantaşıja
u nekom smiješnom autu.
Znam što sam vidjela.
Još se nisi udala za onog izdavača?
Kako to misliš, ne želiš se udati?
Udaj se, skrasi se.
Poslušaj me, dušo.
Vjeruj mi, živjet ćeš vrlo sretno.
Pročitala sam. Ne vrijedi izdavati.
Nije ti se svidjela?
Emocije su pretjerane.
A kraj uopće nije zanimljiv.
Ideja je fora, ali izvedba je loša.
Ako znaš tko je autor, rado bih razgovarala s njim.
Raspitat ću se.
Zauzvrat samo tugu…
Slomljenog srca…
…preplavio mi je tijelo za tim stolom.
PEPEO
NE MOŽEMO SE NAĆI IDUĆA TRI DANA. IMAM POSLA. NAZVAT ĆU TE
Nismo mogli naći autora.
-Kako to? Tko je poslao knjigu? -Ne znam.
-Istražujemo. I mi smo zbunjeni. -Netko ju je sigurno poslao.
-Nije pala s neba. -Vjerojatno je došla s drugima.
Sve su registrirane s osobama za kontakt.
Ali za Pepeo nemamo nikakve podatke.
Knjigu je donio dostavljač?
Onda istražite dostavne tvrtke.
-Tako ćemo joj ući u trag. -Može.
Gdje je Metin?
-Gdje je Metin? -Tko?
-Ali. -Majstor je otišao na sajam srijedom.
-Trebate upute? -Ne, hvala.
Staretinar!
Tople pogače!
Pogače!
Možete li im reći da ja više neću…
Izvolite?
-Molim paprike. -Evo.
Izvolite.
Idemo?
Hajde, reci što mi želiš reći.
-Gökçe. -Tko su ti ljudi?
Nitko posebno.
Što skrivaš od mene?
Skrivam? Ovo s tobom nema veze. Ne brini se. Ima veze s poslom.
-Koliko ima žena? -Što? Što se s tobom događa?
Moram saznati sve o tebi. Dobro?
Meni ovo nije samo avantura.
-Zavoljela sam te. -Nemoj. Ne navikavaj se na mene.
Nemoj.
Ne odguruj me.
Odguruješ me od sebe.
Gubim se.
Nikog ne odgurujem, ne bježim i ne skrivam se.
Gle…
Nisam u stanju ikomu biti potpora.
Gökçe, što je?
Smiri se.
Gökçe, što radiš?
Gökçe, za milog Boga!
Što ti je?
Kad god zatvorim oči,
na kuli sam.
Poput litice je.
Najradije bih vrištala.
Nemam glasa.
Ne znam ni kako se zovem.
Ne znam kako se zovem.
Sve ono što sam proživjela…
Mutno mi je.
Sve sam pomiješala.
Gökçe, što radiš?
Pritisni.
Našli smo adresu s koje je poslano.
Poslano je prije godinu dana, a donio je nepoznati dostavljač.
-Na toj adresi živi Reyhan Akkaya. -Pošalji mi adresu.
Hoću.
-Da? -Dobar dan. Vi ste gđa Reyhan?
Ja sam vlasnik Naklade Urkan. Kenan Urkan.
Oprostite što dolazim nenajavljen,
ali želim razgovarati o knjizi koju ste poslali.
Oprostite, kojoj knjizi?
-Pepeo. -Ne znam ni za kakvu knjigu.
-Pogriješili ste. -Knjiga je poslana s ove adrese.
Prije godinu dana.
Živite li sami?
-Da. -Jeste li živjeli sami prije godinu dana?
Ne. Sa mnom je bila starija sestra, ali…
Mogu li razgovarati s njom?
Ne možete, umrla je.
Moja sućut. Žao mi je.
-Kako se zvala? -Duygu Akkaya. Pogriješili ste.
Znam kako vam je sestra umrla.
-Vjerojatno je ona napisala knjigu. -Mislim da nije.
To je ljubavna priča stolara po imenu M i jedne žene.
Na kraju knjige ona tvrdi da će je stolar ubiti.
Ako je umrla u sumnjivim okolnostima, možda možete prijaviti zločin.
Ni u što ne sumnjam. Tada sam već sve rekla policiji.
-İlyase, idi. -Mogu donijeti ostalo.
Idi unutra.
-Zašto si došla? -Prvo, smiri se.
Ne mogu. Kako se usuđuješ doći?
Ni ja tebe ne želim vidjeti. Posjetio me muškarac.
-Tko? -Ne znam. Duygu…
Ne spominji mi njezino ime. Želim je zaboraviti.
-Pisala je o tebi, Balatu, vašoj ljubavi. -Hoćeš da poludim?
-Pisala je o svojoj smrti. -Kakve su to gluposti?
-Ne iskapaj prošlost. -O svojoj smrti! I tko zna čemu još!
Ne dolazi opet ovamo!
Moglo bi postati gadno.
Zašto me tako gledaš?
Našao sam autora.
Autoricu.
Zove se Duygu Akkaya.
Tužna priča.
Ispada da je umrla.
Ili je netko skrivio njezinu smrt.
Čudno, zar ne?
Pisala je o svojoj smrti.
Gotovo ju je predvidjela.
Ljudi iz nakladničke kuće našli su broj njezine sestre.
Ege?
Duygu.
Kako je umrla?
Je li zadavljena? Ustrijeljena? Kako?
Ne znam.
Nadam se da nije patila.
Možeš i sama pitati. Evo ti adresa njezine sestre.
-Oprostite! Živite li ovdje? -Da.
Trebam broj 10. Zvonila sam, ali nitko ne otvara.
Reyhan. Čula sam da se odselila. Naglo se spakirala i otišla.
-Znate li kamo se odselila? -Ne znam.
Imala je sestru?
Da, Duygu. Umrla je lani.
Čula sam. Znate li kako je umrla?
Neki kažu da se ubila.
Drugi tvrde da je taj dan u kuću ušao neki muškarac.
-Dobar dan. -Dobar dan!
-Izvolite! -Trebam dobrog stolara.
-Čuo sam za vas. -Što trebate?
-Policu za knjige. -Može. Evo me odmah.
Nema problema. Kakvu biste policu htjeli?
Ne preveliku. Modernu policu u boji sirova drva.
Dobro. Napišite mi mjere.
Cijena nije bitna. Ali treba mi brzo.
Za tjedan dana?
-To je prekasno. -Stvar je u vremenu, a ne u novcu.
Ali mogu nešto napraviti od materijala koji već imam.
Može.
-Dobro. Još nešto? -Napisat ću vam adresu.
Zašto me pratiš?
Znaš tko je Duygu Akkaya?
-Metin je možda počinio zločin. -Da, jest.
Zločin je to što se viđa s tobom. I to mu nije prvi put.
Sve se to negdje zapisuje.
Sad si mu partnerica u zločinu.
-Zaista me ne zanima tvoje mišljenje. -Ma je li?
Svakog će sustići ono što je zapisano.
Alah je velik.
Ovo je moje prvo i zadnje upozorenje.
Ako si pametna, klonit ćeš se ove četvrti.
Niste trebali.
Pa nećemo dopustiti da gladujete.
Jeste li kad bili u ovom kraju?
Prvi mi je put.
Ovo vam je prvi put?
Da.
Jeste li oženjeni?
Nisam.
Jeste li ikad bili oženjeni?
Jesam.
-Nije potrajalo? -To je sad iza mene.
Prebolio sam. Nije važno.
Dobro došla, draga. Večera je spremna i imamo gosta.
Onda, što kažeš?
Ti si dala napraviti zrcalo za butik. Tako sam došao do njega. Moja žena Gökçe.
Majstor krasno radi, što kažeš?
Meso je gotovo.
Samo ti sjedni, evo me odmah. On će jesti s nama.
Gotov sam! Spakirat ću se i idem.
Razmislite. Nekada davno
Gökçe?
Majstore?
Ostavit ću ovo ovdje.
Nije mi trebalo. Hvala.
Čitaš li?
Nemam vremena.
Nama je to posao. Uglavnom čita Gökçe.
Zar ne, Gökçe?
Treba čitati.
Čak i knjiga koja je napisana prije mnogo stoljeća može dirnuti ljude.
Razmisli. Nekada davno
žene nisu smjele čitati ljubavne romane.
Zašto?
Da ih ne zanesu.
Isto je s Don Quijoteom.
Ljudi su si hrpimice utvarali da su vitezovi.
Ohladit će se.
Jesi li kad čuo za fiktofiliju?
Taner nam je pričao o tome, sjećaš se?
-Zanimljiva bolest. -Gdje je Ege?
U svojoj sobi, draga. Odnio sam mu večeru, bez brige.
Fiktofilija.
Kad se zaljubiš u izmišljeni lik.
Svjetska zdravstvena organizacija ne smatra to bolešću,
ali ako mene pitaš, to je ozbiljan poremećaj.
Hvala na večeri.
-Laku noć. -Gökçe je otkrila novu autoricu.
Zove se Duygu Akkaya.
Kako znaš za nju? Odakle znaš Duygu?
Duygu je autorica ove knjige.
U knjizi govori i o tebi.
-O čemu govoriš? -To je samo knjiga.
Samo knjiga?
Nastavi.
Možda bi Gökçe htjela nastaviti.
Dobro, onda ću ja.
Glavni lik u ovoj knjizi je M.
Duygu, autorica knjige, zaljubi se u M-a.
I trči za njim iako zna da će umrijeti.
Ovaj dio tiče se tebe, stolaru.
Taj M stolar je u Balatu.
I oženjen je.
Upoznaje Duygu.
Ona se smrtno zaljubi u njega.
I onda on spava s njezinom sestrom.
Čija je to priča?
Tvoja, stolaru. Nisi li ti M iz knjige?
Samo malo. Što tebe muči?
-Koji tebe vrag muči? -Ovo mi je omiljeni dio.
„Jedino njoj sam odala tajnu, M.
Rodu svom, svojoj krvi, R.
Zbroj njihovih laži je izdaja.”
Nema toga!
Posijao si sjeme izdaje među sestrama koje su se voljele.
Savršen obrat, zar ne? Sviđa ti se.
Ni ja ni Reyhan nismo izdali Duygu. Duygu je bila ovisna o meni.
Dobro. A je li i ovo laž? Daj mi to, Gökçe.
Molim te.
Da, evo.
„Naš zadnji ručak ostavio nam je okus izdaje u ustima.
M i R, napokon sam postigla da se suočite.”
Zašto vas je suočila? Jer ste spavali zajedno?
-Pazi što govoriš ili ću te sjebati! -Ništa ja ne govorim. To piše u knjizi.
Znaš li ti išta osim knjiga?
Znaš li i za kakav život izvan toga? Gökçe, reci mu.
Znaš što? Gökçe ne zna što je istina, a što je laž.
Jer te Gökçe našla s pomoću ove knjige.
Pročitala ju je i htjela je proživjeti ono što piše u njoj.
Zar si me tako našla?
-Sve je bilo pravo. -Pravo? Jebemu, zar smo ti mi samo igra?
Jesi li je ubio?
Što?
Sad ćemo promijeniti priču.
Tvoju povijest s Duygu, s Reyhan,
ono što je Gökçe tražila
i svaki njezin trag, sve ćemo to izbrisati.
Ali jedno ne možemo promijeniti.
To da si ubio Duygu.
Znaš li koliko se puta pokušala ubiti?
Koliko je lijekova pila?
Što se događalo kad ih ne bi popila?
-Znaš li to? Što uopće znaš? -Pusti me!
Znaš li koliko se puta pokušala ubiti?
-Pusti me! -Ne znaš ništa o Duygu!
Ne znaš ništa o njoj!
Gökçe, zovi policiju!
Što je stvarnost, a što fikcija?
Razmislimo o tome. Mislim da nas život sve vara.
Stvarnost bi mogla biti laž koju je netko izmislio, zar ne?
Možda svi živimo u nečijem snu.
Da. Izvolite.
Lik iz vaše knjige ubije se tako što se baci pod vlak.
Jeste li namjerno povezali lik iz drugog romana sa svojim?
Da. Sličnost je bila namjerna.
Ne mogu se sjetiti upečatljivijeg kraja od samoubojstva Ane Karenjine.
Naravno, kraj je hommage velikom Tolstoju.
Vi, gospodine.
Ova se knjiga razlikuje od prethodnih. Koji ste proces prošli?
Što su vam bili izvori?
Shvatio sam da previše pišem o sebi.
Jednog dana rekoh si:
„Tanere, vrijeme je da se okušaš u nečem drukčijem.
Da prestaneš pisati o vlastitom životu.”
Zamislite da se uvučete nekomu u um.
Da gledate život kroz njihove oči.
Tako se rodio Pepeo.
Hvala. Hvala svima što ste došli.
Prijevod titlova: Petra Matić