Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ustupte.
Pozor, ustupte.
Hej, Vile, co se stalo?
Myslel jsem, že to opravíte.
Jedu v autě, vystrkuju hlavu z auta, polil jsem se kafem.
Než skončí představení, bude to hotový, šéfe.
Podepíšu je po show. Myslím, že jdu pozdě.
Dám vám to pak, lidi. Jak je?
Jak to máme s časem?
Dobrý. Jak jde život?
Zeptej se ho. Teď hned.
Ahoj, mladíku. Jak je?
Co tu děláš tak pozdě večer s těmihle blázny?
Co to tu máš? Co to je?
To jsem já? U sebe doma?
Tyhle máme z Manhattanu. Prodávají je tam.
Ty ho znáš?
- Jste filmová hvězda. To je můj syn. - Syn?
Kdy má narozeniny?
- Řekni, kdy máš narozky. - Ne, chci to slyšet od vás.
Měl jsem COVID, zapomněl jsem.
Tvoje babička je nemocná.
No tak, řekl jsi, že podepíšeš...
- Tudy. - Nezlobte se, musím na show.
Uvidíme se.
Udělám to potom, teď už musím jít.
- Proč tu ulici neuzavřeli? - Mají málo lidí.
- Určitě nechceš čínu? - Co? Ne, nebudu jíst.
- Tak to vyhodím? - Musím se převlíknout.
- Šatny... - Tohle je pódium?
Víte, že bloklej krk je lepší než cokoli jinýho.
- Jak si vede? - Dobře.
Člověk s bloklým krkem sleduje tenisovýho hráče skórovat.
- Esa se nevrací. - Kdo to tu zamluvil?
Já ne.
- Adame! - Bergie, pane bože.
Tohle je nejhorší chvíle mýho života. Jak to jde?
Těší mě. Pracuju s Bergiem.
1 000 dolarů za vraždu toho muže.
To není vtipný. Musíme to dodělat.
- Celou košili mám od kafe. - Chcete takové tričko?
- Nevím. Ne, potřebuju mikinu. - Chcete tuhle?
- To by bylo... - Je to XL.
Nevím, jestli jsme ve stejný váhový kategorii, ale dobře.
Obleč si to. Nebo vlastně ne.
- Navnaď ho, jo? - Nech toho.
- Podepíšeš to? - Teď nemůžu.
Máme 40 kousků. Je to pro charitu MS.
Čeká mě vystoupení.
- Jdeme pozdě! - Jo, já vím. Bergie.
Mám to. Dej mi to.
Ne, já vím... Nemůžu je udělat všechny.
Musíš je dodělat!
- Dáme ti to. - Ne, tohle je pro RS. Musím to udělat.
Já jen... Byl tam kluk, byl jsem na něj zlej.
- Má RS? - Ne.
Tak to rozhodně ne. Tohle je pro RS.
Dej mu sakra tu hůl.
Díky, kámo.
No tak, jdeme. Díky za tu mikinu.
- Tady máte kafe. - Stévie?
- Samozřejmě. Jdu dolů po schodech. - Užijte si to.
Dneska to bude spíš komedie se zpěvem, jo?
Jo. Jasně.
„Včely a sirup“ škrtáme.
Nech mě to udělat!
- Uvidíme, co bude. Fajn. - Je tam. Medúzy...
Ježíši.
- Čí je to pes? - Nevím. Je to tu šílený.
- Co to má bejt? - Doleva a doleva.
Dobře, doleva a doleva.
„Zamčeno“. A máme druhý verš písně.
- To je v pohodě? - Jo. Dobře.
Zkusíme vocoder. Je to v pohodě?
Jo, jo. To bude sranda. Takže...
- Normální zpěv? - Normální zpěv.
- Tak jo. - Všechno jako obvykle.
Promiňte, pane Sandlere, promiňte, že ruším.
Vůbec ne. Co je?
Prosím o laskavost, mohl byste si promluvit se synem Jamesem?
- Jistě. - Je v nemocnici.
Nejdřív to vystoupení... Jo on je v nemocnici.
Měl velkou nehodu na skútru.
- To mě mrzí. - Vážně se dost zranil.
A je vaším velkým fanouškem.
- Dobře... je tam? - Jamesi, mám tu...
- Tak jo. - Je tu pan Sandler.
- Čau Jamesi! - To není možný!
- Jo. - To je pan Sandler?
- Zdravím. - Můj bože...
Přistál jsi na obličeji, brácho?
Pane Sandlere, není mi dobře.
- To vidím! - Přijeďte do nemocnice.
Rád bych tě viděl, kámo.
Zrovna se chystám na vystoupení.
Budeš v pohodě.
Pane Sandlere, nestihnu show.
- Uvidíme se... - Adame.
- Určitě... - Dobrá show.
- Díky. - Dobře, zařídím to.
- Pěknou show. - Adame!
Jo. Omlouvám se. Pardon.
- Skvělý publikum. Skvělý publikum. - Díky moc.
- Jste skvělí. - Jako bych žil.
Willie a Lestere, vy...
Hodně to pro mě znamená.
Díky moc. Vážím si toho.
Potlesk pro Adama Sandlera!
- Jsi bezva. - Tak jdem.
Opatrujte se!
Zlomte vaz!
Naprostý šílenství.
Nevím, co se stalo. Díky.
Díky všem. Tak jo.
To nedělejte. Miluju vás. Tak jo.
Jak se máte, lidi? Tak jo, stačí. Bula.
Rád vás všechny vidím!
Jak je?
Ahoj, lidi!
Tak jo, miluju vás. Díky moc!
Máme tu celou show.
Díky moc všem.
Díky. A co se děje s...
Proč to je takhle?
- Proč... - Pracujeme na tom.
Problém s počítačem. Děláme na tom.
Máme probl... Dobře.
Takže co? Chcete počkat...
Mám počkat?
Ne, nebudem čekat. Pokračujte.
My to nějak rozchodíme. Bude to dobrý.
Pokračujte.
Tak jo.
Tak jo, řešte to a já pokračuju,
protože toho mám spoustu, co tam chci ukazovat.
Dobře, v pořádku.
Ne, ne, ne. Takhle to bude vypadat?
Ale ne.
A zábava pokračuje.
Tohle je Splenda. To si děláte prdel.
Měla tam být stévie.
- Vypneme ty monitory. - Jo, prostě je vypněte.
Prostě prázdno.
Jo, dobře.
Dámy a pánové. Děkuju.
Jednou jsem jedl hrozny.
Jedl jsem hrozny.
Bylo to dobrý.
Týpek na mě mrkne a říká „Fuj!“.
Já na to: „Cože?“ A on: „Změnil ses.“
Já: „Ale no tak. Vždycky jsem měl rád hrozny.“
A...
On na to: „Tuhle tvoji verzi nemám rád.“
Já: „Hrozny jím celej život,
tak se sakra uklidni.“
A on: „Odcházím.“ Já: „Tak padej.
Už tě mám plný zuby.“
Tak on odejde
a já se ptám chlápka, co mě krmí hrozny...
říkám: „Co myslíš, změnil jsem se?“
On na to: „Ne.“ A já: „To on se změnil.“
A on: „Jo!“
„To on se změnil.“
Žena venku mi řekla „Hele, mám tě vytetovanýho na lýtku.“
Já: „Fajn, to vypadá dobře.“ A ona: „Jo, taky se mi to líbí.“
A pak její manžel: „Adame, můžu s tebou mluvit?“
„Pojď sem na chvilku.“
„Co je, kámo?“ „Myslíš, že se mi ta blbost líbí?“
„Milovat se s mojí ženou? Když má nohy tady.“
„Podívám se sem a vidím ten tvůj ksicht?“
„Myslíš, že se mi to líbí?“ A já: „Jo.“
„Nemusíš se dívat.“ A on: „A jak se mám udělat, co?
Už jsem si na ten tvůj ksicht zvyknul.“
Nedávno jsem dostal dopis.
Otevřu ho a píše se tam: „Jmenuju se Charlie Mungo.“
„Měřím 30 cenťáků
a zastřelím tě.“
Říkám si: „Jejda.“
Každopádně po pár týdnech dostanu další dopis.
Otevřu ho.
„To jsem já, Charlie Mungo.“
„Pořád 30 čísel.“
„Jsi kurva mrtvej, Sandmane.“
Sakra, ten chlápek to myslí vážně.
Uplyne pár týdnů,
a na dalším dopise poznávám ten škrabopis.
Je to tu zas. Otevřu ho.
Píše se tam: „Jdi do prdele.“
„Nezasloužíš si žít, Sandmane.“
„Tady Charlie Mungo.“
„Za své hříchy zaplatíš.“
„P. S.
Pořád měřím 30 čísel.“
Říkám si: „Do prdele.“
Kámoši mi říkali, ať to nahlásím.
„To půjde za FBI, ne?“
Já na to: „Víte co?
Nikomu to nepovím, protože pak Charlie Mungo vyhraje.
Musím prostě jen žít svůj život, chápete?“
Ale mám neprůstřelný ponožky.
Takže...
Co se stalo?
Ano, co to je?
Co?
Měla to být Stévie.
Co?
Pardon, byla to Splenda.
Byla to Splenda!
- Jste dobrej. - To jo.
Já to kurva věděl!
No, líbíte se mi.
Jsem rád za upřímnost.
Tohle je stévie, jo.
Díky kámo. Díky, že ses přiznal.
Moment, moment.
- Všechno v pořádku? - Už zavři hubu!
- On ji nezavře. - Kdo ji nezavře?
Vyhrožoval, že ho srovná.
- Ne, nebojte se, lidi. - Protože se smějeme.
Dobře. No, každej se směje jinak.
Co kdybyste se na sebe po celou show nedívali?
Můžete se smát. Vy se smějte, i vy se smějte.
A pak po show si rozflákejte držky.
Tak jo. Žádný strachy.
Miluju vás. Jen si to užívejte, lidi.
Má dlouhé, hnědé vlasy, svázané v červeném baretu,
Má hezkou bílou halenku.
A na ní košík s ovocem.
Tváře se jí lesknou, skrývá v sobě žár,
sedí na louce na venkově.
Masturbuju díky paní na krabici od rozinek...
Dobře.
Takže to mělo být...
Měli jste ji ukázat tam nahoře.
Zatraceně.
Děláme na tom. Myslím, že máme...
Ty počítače jsou fakt staré. Děláme na tom.
Nikdo nechtěl přispět a pořídit nový?
Nedávno jsem byl v restauraci.
Jedl jsem hamburger, bylo mi fajn.
Přijde chlápek a říká: „Můžu si vyfotit váš burgr?“
„A na co?“
- A on, že je ze Španělska. - Já: „Tam máte hamburgry.“
A on: „Jo, ale tenhle je fakt šťavnatej.“
„Tak fajn, kámo, vyfoť si to.“
Pak ho vidím, o 20 minut později, jak fotí hamburgr u jinýho chlápka.
Ptám se: „Co se děje, kámo?“ A on: „Tenhle je větší.“
Říkám: „Tak ale sakra vymaž ten můj.“
Já...
Vzal jsem rodinu do cirkusu. Bavíme se.
Vyjíždí auto klauna.
V jednom autě je 15 klaunů, sakra.
Děti: „Jak to dělají?“
A já: „Nevím, jsou to profíci.“
Jedem domů a děti se o tom pořád baví.
Neuvěřitelný.
Najednou vedle nás na dálnici jede malý auto.
„Hele, děcka, 15 klaunů v autě.“
Děcka volají: „Skvělá show!“
Klauni hulí trávu.
„Jak je, vole?“ „V poho, buď v poho.“
A pak najedou na ropnou skvrnu.
A točí se.
Do prdele, pořád se točili.
A děti: „Co se děje?“
Narazili do svodidel. Ale ne!
Smýkli se přes silnici, dupu na brzdy.
Projedou kolem, narazí do auťáku a všechno vybuchne.
Nevěříme: „Vážně se to stalo?“
Bylo to hrozný. Děti brečely.
A mě napadlo: „Panejo, to je ale večer.“
Mimochodem, šli jsme na pohřeb.
Dorazíme tam...
Jedna rakev, všech 15 klaunů,
a mě napadne: „Fakt profíci, kámo.“
Jsou pořád skvělý. Díky moc.
Jste mí nejlepší kámoši.
Díky.
Jo, jo.
Je nejšťastnější za poslední roky.
S velkým úsměvem vždy ve tváři.
- Sakra! - No ty brďo.
To se prostě stane. Fajn. To je součástí plánu.
Co se stalo a proč se to stalo?
Je tam...
V podlaze je díra, sakra!
- Tak jo. - Na pódiu je díra.
Dneska všechno vychází.
Tak co budeme teď dělat?
- Takhle to půjde celý představení? - Jo.
Jak je, kámo?
Díky moc. Děkuju.
Nepodíváte se, jestli tam dole nejsou funkční monitory?
Jo, jo, tak jo.
Ahoj...
- Lauren. - Lauren.
Děkuju. Promiňte, všichni. Dáme to do pořádku.
Líbí se mi ta kuřecí košile. To je vtipný.
- Mohli bychom... - Co to je?
Obědový tác?
To nemůže nikdy fungovat.
To není možný... Děláte si prdel?
Skvělá práce.
Sakra, jste fakt profíci.
To je špatný znamení, lidi.
Tak jo, jedem dál.
Je nejšťastnější za poslední roky.
S velkým úsměvem vždy ve tváři.
On má skvělou práci a já i rodiče ho máme rádi.
Je vidět, že bude věrný.
Celá rodina je štěstím bez sebe.
Ségra si našla hnusáka pro sebe.
Děkuju.
To jsme potřebovali, lidi. To teda jo.
Dobře.
Tak copak tu máme.
Uvidíme, jak si povedeme. Trochu kytary.
Jen kdybyste mě povzbudili... Chcete mě s kytarou?
A jedeme!
Každý den něco mumlám.
Mumlám si pod vousy.
Chcete po mě něco,
vždycky to udělám.
Ale když už to dělám,
pořád jen mumlám.
Jak to, že to musím dělat já?
Nemohl to udělat nikdo jinej? Už toho mám plný zuby.
Jen si tam celej den sedí. V tomhle domě dělám všechno já.
Ať jdou do prdele.
Věci, co nikdy neřeknu do očí.
Ale jakmile se otočíš,
už zase brblám jako blázen.
Když sekám trávu, vyklízím bazén.
Jak to, že zase sekám já?
Barák posranej.
Nedělají ani hovno, kurva...
Přece ví, jak to nastartovat.
Kurva, vždycky to dělám já.
A tráva zase naroste. Proč se tu mám pařit já?
Už ty hajzlíky nesnáším.
Hrabej listí.
Pořád mumlám.
Odhrabej sníh!
Pořád mumlám.
Jdi do banky.
A já mumlám.
Vynes odpadky!
A pořád mumlám.
Když jsou hračky na dně bazénu,
co tam nechala moje dcera,
jak tak pro ně plavu na dno,
pořád si mumlám.
Nemůžeš si je uklidit sama?
Nebo aspoň mít hračky, co se nepotápí.
Co se sakra stalo s mým životem?
Každej den si mumlám.
Mumlám si pod vousy.
Pak jednoho dne moje žena uslyší, co říkám.
A okamžitě mi
podřízne hrdlo.
Jste nejlepší, miluju vás!
Miluju vás! Potřebuju vás! Pomozte mi!
Moji prarodiče odešli do důchodu. To bylo fajn.
A pak babička zpanikařila.
„Nemáme žádný příjem. Jak všechno zaplatíme?“
Tak si na příjezdovce otevřela líbací kabinku.
Postavila si tam budku s cedulkou.
20 dolarů za polibek.
Všechna auta projížděla kolem.
Můj děda vyjde ven,
dá jí 20 dolarů a dá jí pusu.
A pak jí dal zase 20 dolarů, dal jí delší pusu.
A dalších 20 dolarů.
Trochu hlubší, jako francouzák.
Šmatá vzadu a rozepne ji podprdu.
Vytáhne ji a hodí na zem a ruce šmataj dál.
Kolem pasu, ruka dovnitř, nahmatá půlky.
Trochu je poplácá a jde dolů, prostředníčkem a tak dál.
Všichni zíráme: „To je zvrácený,“
protože to byl můj druhej děda.
Dřív flirtovali, ale nevěděli jsme...
Tohle jsme nečekali.
Jo, moje žena je mladší než já.
- Má tu někdo mladší ženu? - Ty!
Máš, viď? Takže chápeš, o čem mluvím.
Moje žena je o osm let mladší než já.
Když jsme byli mladší, bylo to v pohodě, ale teď jsme starší,
ona pořád vypadá skvěle a já začínám vypadat použitě.
A já ne... na plastickou operaci nechci.
To neudělám.
Zkoušel jsem botox na...
na svýho ptáka.
Jo, botox na péro.
Chtěl jsem... osvěžení, chtěl jsem jí nabídnout...
péro na hraní, co vypadá mladší.
Bylo mi jí líto.
Moje péro začalo být trochu... trochu opotřebovaně.
Chápete, vypadalo... Jako by potřebovalo hůl.
Vždycky se tak nějak nakláněl, můj pták měl skoliózu.
Opíral se o pravý vejce.
A levý vejce si stěžovalo, že o to přichází.
Mý pravý vejce říká: „Pššt, probudíš ho.“
„Nech ho spát. Je unavenej.“
Takže jsem podstoupil Botox péra.
Vím, že si říkáte: To jako jde?
Nedělejte to.
Nepotřebujete to.
Já to udělal.
Problém je, že zmizej ty vrásky.
Ochablej penis má vrásky, aby bylo vidět, že je ochablej, jasný?
Proto mu dal Bůh vrásky.
Sundáte kalhoty, slečna kouká a vy řeknete: „Bude to lepší.“
„Musíš počkat.“
Já o ty vrásky přišel.
Byl jsem takhle v šatně ve fitku,
byl jsem nahej. Vejde pár chlapů.
Slyším: „Hele, stojí ti.“ Já: „Ne, ne.“
„Ne, normálně ti stojí.“ „Nestojí mi.“
„Nemáš vrásky, takže stoják jak dřevo.“
„Ne, to je jen tím botoxem.“
„Ne, jseš připravenej do akce.“
„Vypadá mladě. Jako nějakýho klučiny.“
„To proto, že mi nestojí.“
„Tohle je normální, ochablý péro. Kdyby stál, ukazoval by dolů?“
A oni: „Ten tvůj jo.“
„Držte huby a nevšímejte si mýho péra.“
„Jen se sakra oblečte.“
No, tak jsem jel domů.
Byl jsem zklamanej, v hlavě ty urážky a tak.
S naším psem jsme kámoši. Tak přijde ke mně a ptá se:
„Co je? Co se stalo?“
- „Co?“ - „Vypadáš smutně.
- „Zasraný fitko.“ - „A co?“
„Dělali si tam ze mě srandu.“
A on: „Co? Co?“
„Mám botox ve svým péru.“
On: „To vím, pamatuju si to.“
A já na to...
„Proč sakra říkali, že mi stál a tak?“
- „A stál ti?“ - „Jo.“
Ale...
„Ne, nestál.“
„Nestál mi, kámo. Bylo to normální ochablý péro.“
A on: „Tak udělej tohle. Nabarvi ho narůžovo.“
- „Proč?“ - „Já mám růžový péro.“
A já: „Já vím, viděl jsem.“
A on: „Všem se to líbí!“
- „Ne, tu růžovku nikdo nemá rád.“ - „Co to kecáš?
Pokaždý, když vyleze, tak slyším jen...
‚Hele, koukej, růžovej pinďa!
Hele, jak je růžovej.‘
Nikoho nezajímá velikost.
Všichni melou o tom, jak je růžovej,
a mokrej, že to nikdy neviděli.
Přináší mi to tolik radosti!
A pak se obejmou, smějou a plácnou si.
Takovej efekt by péro mělo mít, kámo!“
A já: „Já ti nevím.“
A on: „Popřemýšlíš o tom aspoň?“
A já: „Jo, popřemýšlím.“
Pak se mu podívám do kožichu
a vidím tu jeho růžovou rtěnku, jak roste a roste.
Ptám se: „Co je?“ A on: „Vzrušuje mě, že o tom popřemýšlíš.“
Jedu z Disneylandu,
vzpomínám na tu zábavu.
Co bylo nejlepší? Vesmírná hora?
Nebo zmoknout na Grizzly River Run, jo!
Nejlepší den našich dětí.
Kouzelný okamžik pro mě a mou ženu.
Pak zapomenu sjet z dálnice a zařvu: „Kurvadrát!“
A jako bychom v Disneylandu nebyli!
To je chyba.
A moje děti...
Nejlepší čas strávený s dětma, že jo?
Nemilujete svý děti ze všeho nejvíc?
Pamatuju si narození mé dcery.
Nezapomenu, co řekl můj táta: „To dítě ti upadne.“
„Prostě se to stane.“
A já: „Aha.“
On: „Stává se to. To je život.“
„Upustíš dítě na zem,
ale pak ho prostě zvedneš a neděláš z toho haló.“
To dítě si řekne, co to do prdele bylo? To se jako mělo stát?
„Musíš to zahrát do outu.“
„Zvedneš ho, podíváš se na něj. Co je? Jsi v poho.“
Aha, myslím, tati...
„Ne, to je život.“
„Upustíš dítě. Co uděláš? Máš plný ruce.“
„Zrovna držíš nákup, sakra.
Máš dítě, upustíš ho, a přitom držíš nákup.
Podíváš se dolů, nahodíš si ho na nohu, pak ho nakopneš,
chytíš dítě a jdeš dál.
Díváš se na dítě ‚Jak je?
Jsi v pohodě?‘
A to dítě: ‚Asi jo.‘ Takovej je prostě život.“
„Tvýho bráchu jsem upustil tak třicet čtyřicetkrát.“
- „Já mám bráchu?“ - „Měl jsi.“
Můj táta...
Můj táta vždycky používal opasek.
Volal: „Dostaneš páskem!“
To já s dětma nedělám.
Protože nosím tepláky.
„Dostaneš tkaničkama!“
„Táta... Táta tě dostane!“
Šel jsem na takovej...
tanec tátů s dcerami.
A ona tam nepřišla.
To je ale mrcha.
Stál jsem tam s kytičkou.
Zlomila mi srdce.
Mimochodem, kdyby to už fungovalo, bylo by to fajn.
Vážně, bude to fungovat?
Ne? Nechci otravovat.
Kdybych věděl, že to potrvá tak dlouho, evidentně bych čekal...
- Jde vám to skvěle. - Nemusíte se urážet.
Zníte dost uraženě na chlápka, co mi zkazil vystoupení.
Pracujeme na tom. Nebojte se.
Tak jo.
Vstávám pozdě.
Sním velkou snídani.
Vyvenčím psa.
Sleduju zprávy.
Jdu do koupelny.
Dám prádlo do pračky.
Jdu na internet.
Koupím si boty.
Jdu ven z bytu. Na oběd s domácím.
Vrátím se domů.
Zase vyvenčím psa.
Zapnu si telku.
Sleduju Jerryho Maguira.
Už jsem to viděl.
Ale kouknu se zas.
Docela dobrej den.
Docela dobrej život.
Mám klinickou depresi.
Dobře, pardon.
Jo, pardon.
Jsem takhle na letišti a chlápek říká:
„Hele, pohlídáš mi batoh? Musím na záchod.“
Cože?
„Pohlídáš mi batoh? Musím na záchod.“
Tak jo.
Tak tam jde.
A já mu teď musím hlídat tašku, sakra?
Co to do prdele je?
Teda, nechci jen...
Jak dlouho asi bude pryč, když chce hlídat batoh?
A ten batoh se začne hýbat.
Co to s tím báglem sakra je?
Začnou se ozývat zvuky a slyším: „Pomoc!“
„Pomoc“? Co tam sakra je?
Otevřu ho a uvnitř je lucerna.
Co to má bejt?
„Pomoc! Vytáhni mě ven.“ Cože to?
Tak ji vytáhnu a slyším: „Lešti mě.“
„Leštíš?“ Tak to začnu leštit...
a vyleze malý džin a děkuje mi.
„Jasně, kámo.“
A džin říká: „Ten chlápek je ale mamrd.“
- „Kdo?“ - „Ten týpek, co šel na záchod.“
- „Já ho neznám.“ - „Jo, je to psychouš.“
„Aha.“
A on říká: „Teď patřím tobě.“
„Ne, ne, patříš jemu.“
„On je vůl, seru na něj.“
„Teď jsme propojený.“
„Tři přání, vezmi si je.“
„Ale rychle, je to psychouš.“
A já zpanikařím. „Co to sakra je?“
„Dělej, něco si přej.“
A já: „No...“
„Můžeš zařídit, aby ti chutnaly burgry?“
A on: „Jo.“
A já: „Tak jo.“
„Dělej. Číslo dva.“
„Když jím fazolky, chci, ať to chutná jako burgery.“
On: „Máš snad obsesi na hamburgry?“
„No, znervózňuješ mě a opakuješ, že ten týpek je šílenej.
Prostě panikařím.“
A on: „Tak dělej, dej mě zpátky, už jde...“
- „Kdo?“ - „Ten týpek!“
Dám to do...
Otevřu tu lucernu, nacpu tam džina a vrátím to do báglu.
Chlapík se vrátí a říká: „Díky.“
Jo, bez obav.
„Úplně dokonale jsem se teď vysral.“
Já na to: „Fajn.“
A on: „Fakt jsem zaválel.“
A já: „Tak jo, kámo.“
On: „Ani jsem se nemusel utírat.“
Tak dobře.
„Dokonalý. Nejlepší, když se nemusíš utírat.“
A já na to: „A jak to víš?“
On: „Prostě to vím.“
Já: „Ne, to musíš zkontrolovat. Nemůžeš to brát jen tak.
Tam, odkud pocházím,
se nejdřív utřeš a pak můžeš říct:
‚Nemusel jsem se utřít!‘“
A on: „Ne, to prostě poznáš. Prostě to víš.“
Já: „No, záruku nemáš.“
A on: „Ne, je mi parádně.“
Já: „Já bych to radši omrknul.“
On: „Tak fajn, jdu se mrknout, ukážu ti, že jsem se utírat nemusel.
Je to znát.“
Já na to: „Však jo.“
Tak jde zpátky na záchody, já mu rozepnu ten batoh,
vyndám tu věc a trochu ji pohladím.
Objeví se džin.
Říká: „K popukání, jak jsi mu to nandal!“
Já: „Je to tak, musíš to zkontrolovat.“
On: „Já jsem rád, že je pryč.“
- „Povídej třetí přání.“ - „Třetí přání...“
„Chceš velký péro?“
„Já nevím.“
„Řekni, že chceš velký péro.“
„To já sakra nevím.
Nemám chtít třeba světovej mír?“
On: „Jo, ber velký péro.“
„Bude to skvělý. Nikdo s velkým pérem není smutnej.“
A já: „Připadal bych si vůči světu jako kokot.
Chci světovej mír.“
On: „Takže dvě přání s burgrama
a světovej mír, sakra.“
„Jo, jo.“
- „Tak jo.“ - „Takže, to se teď stane?“
A on: „Musíš s tím chlápkem vyměnit energii.“
Já: „Jasně, ale teď jsi můj.“
„No, to jo, ale předtím byl on a musíte si to vyměnit.“
Já: „A jak se to dělá?“
„Když mu vyhoníš, jsem tvůj.“
Já na to: „Musím mu vyhonit?“
On: „Jo, vyhoň mu, a pak se to všechno stane.“
A já: „Nechci mu vyhonit.“
On: „Ty nechceš světový mír?“
A já...
„Chci, ale nechci vyhonit tomu chlápkovi.
Ani nevím... Sakra nikomu nehoním,
a ani toho týpka neznám.“
A on: „Buď rychlej, vyhoň mu, překvap ho,
hotovo, a pak se ti splní dvě přání s burgrama
a posranej světovej mír, stojí to za to, kámo.“
Já: „No tak jo.“
Takže jdu na záchody,
jdu tam...
A ten posranej týpek je nahej.
Bez prádla, ponožek, ale má na sobě košili.
- „Co to kurva je?“ - „Měl jsi pravdu.“
„Bylo to kurva...
Sračky všude.
Měl jsem to na stehnech, na kolenou.“
Já na to: „Cože, sakra?
Říkal jsi, že se nemusíš utírat.“
Já nevím.
„I vzadu na nohou. Kurva.
Odhodil jsem spoďáry.“
Do hajzlu, kámo.
Pak jsem ho rychle chytil za péro, vyhonil mu, až se vystříkal.
A on: „Co to kurva...?“
A leží na podlaze v hovnech a semeni
a říká: „Kámo, páni!“
„Tohle je to nejlepší letiště!
Miluju to tady.“
Jdu ven, hned za džinem.
Říkám mu: „Mise splněna. Zvládli jsme to.“
- „Vyhonils mu?“ - „Jo.“
- „Vystříkal se?“ - „Je hotovej.“
Pak se na mě džin podívá.
Já na to: „Takže světovej mír, a dvě burgr přání?“
A on: „Asi na mě budeš nasranej.“
Já: „Co je? Proč bych měl bejt nasranej?“
„No, třetí přání toho týpka bylo,
aby mu vyhonil Ben Stiller.“
„Cože, kurva?
Já nejsem Ben Stiller.“
A on: „Jejda.“
Díky moc. Děkuju.
Jste tak milí. Děkuju.
Půjdeme trochu blbnout? Zahrajem si funky.
Seru na to, je čas na funky. V pohodě?
Musím se oblíct.
Možná budem hrát rychleji.
Tak jo.
Jo, jo.
Jste připravený na funky?
Jo!
Starej chlap s děckem.
Měl ho moc pozdě, teď za to platí.
Starej chlap s děckem.
Na tréninku stojí špatným směrem.
Starej chlap s děckem.
Taky má dospělýho syna, se kterým se nevídá.
Starej chlap s děckem.
Zrovna usnul v Chuck-E-Cheese.
Babča v legínách.
Necvičí, jen vypadá šíleně.
Babča v legínách.
Zezadu vypadá jak kornoutek od zmrzky.
Babča v legínách.
Nemá tam velblouda, ale spíš mrože.
Babča v legínách.
Když si je sundá, její pupík zakašle.
Buldog v kostýmu.
Je za čmeláka a nemá z toho radost.
Buldog v kostýmu.
Je to jen pes, ale ví, co je důstojnost.
Buldog v kostýmu. Jeho děda byl vlk,
a on teď má tykadla.
Buldog v kostýmu.
Až přijedeš domů, tak tě pokousá.
Jo!
Chlápek s batohem v kině.
Teď se nesoustředím, co Spider-Man dělá.
Chlápek s batohem v kině. Jen co se hne, mám nasráno.
Chlápek s batohem v kině.
Sedí mezi mnou a východem.
Chlápek s batohem v kině.
Něco vytahuje, díkybohu, je to jen sváča.
Páni.
Tak jo.
Dobře, trošku to uklidníme.
Už toho nechte.
Tlustej polda na koni.
Oba dost hekají, přežijou vůbec?
Tlustej polda na koni.
Modlí se, ať je během průvodu klid.
Tlustej polda na koni.
Co sakra proved, že mu sebrali auto?
Tlustej polda na koni.
Vozík plný hnoje, ale je to od poldy.
Je s vámi sranda.
Děkuju.
Splenda.
To byla Splenda. Ten hnus...
A co slovo „answer“?
Přemýšlíte někdy nad tím? Proč se píše tak blbě?
Hláskuje se A–N–S...
W...
W? Co tam sakra dělá?
Co?
Říkám... Co se zas děje?
Čí je ten pes?
Přišel ses taky podívat?
Ahoj.
Ahoj, pse.
Jak je?
Jo, hodnej pejsek.
Tak jo.
Jak se ten pes jmenuje? Víte to?
Gary?
Ahoj, Gary!
Vydrž, Gary!
Chci vidět toho růžovýho čuráčka...
Tak jo.
Jen tě polechtám, Gary.
Jen trochu polechtám.
Tak čau, Gary! Jdi na to.
No ty vole.
No, nemám nad tím kontrolu.
Tak jo, už jdu.
Zatraceně...
Dneska jsem se ptal na slovo „answer“.
Slovo „answer“, sakra.
„A–N–S–W...“
Jak se tam dostalo W?
Vím to, a řeknu vám to.
To bylo tak...
Merriam-Webster zrovna psal slovník.
Fakt chytrej týpek.
Zná složitý slova a definice.
Je úplnej magor. Má dýmku a tak...
Přijde za ním máma.
„Nech jedno slovo zapsat bráchu.“
A Merriam říká: „Ne, to ne, to je moje kniha, mami.“
„Prosím? Máš všechno.“
„Sedí vedle tak smutnej.“
„Ať má pocit, že něco dokázal.“
Pak přijde jeho brácha: „Mami, můžu taky jedno slovo?“
Merriam-Webster: „Do toho.“
A on: „Answer. A-N-S...
W...
Sedm.
Středník.“
A Merriam na to: „Víš ty, co?
To W ti dám.“
Jeho brácha: „Ty mi ho dáš?
Jsem snad charita, nebo co?
Pojď, rozbiju ti držku.
Dám se k armádě a jednou přijdu a rozbiju ti držku.
A až budu plukovník, rozbiju ti „dršku“.
Tu „dršku“. D-R-Ž-K-U.
Napiš to takhle, nebo ti to vytmavím.
Dej to do tý knihy.
- Sakra, to už by stačilo. - Stačilo? To není „fšechno.“
V-Š-E...
CH...
N...
O...
Protože V se čte jako F.
Máš z toho astmatickéj záchvat, vole?
„Astma.“
„A-S-T...
H...
M-A, vole.
To dej to svý knížky.
A nezlámej si u toho „nechty“.
„Nechty.“ N-E-H-T-Y.
Napiš to tak, nebo ti fláknu, že skončíš v Connecticutu.
„Konetikat.“ C-O-N-N-E-C...
To dává smysl.
...TICUT.
Budu z tebe mít prázdniny.
„Prázniny.“ P-R-Á-Z-D...
„Cože? Proč na mě tak zíráš?
„...niny?“
Vytrhnu ti „srce.
„Srce.“ S-R-D-C-E.
Merriam-Webster říká:
„To nejde, ty jsi úplný psycho...“
Já vím, že jsem psycho.
Psycho. P-...
Sakra.
To neumím.
Rozvádím se.
Zvenčí to vypadá zábavně.
Teď můžeš dělat, co chceš.
A nikdo tě nezastaví.
Možná procestuješ svět.
Možná půjdeš do kina.
Naučíš se novej jazyk.
Nebo potkáš pěkné slečny.
Nebo se jen nastěhuješ k ségře
a i její manželství zkazíš.
Tak jo.
Děkuju. A je to. Dobře.
Mrknem se, jestli to někdo umí.
Na konci skvělý písničky
se vždycky hvízdá.
To miluju.
Vám by se to líbilo. Kdyby...
To byste se zase hádali.
Ten pán za váma.
Drž už hu...
Tak jo.
Fajn, uděláme písničku.
Tahle písnička je jako...
Tady je písnička. Uvidíme.
Je tu někdo, o kom by mohla být?
Koukneme se.
Bylo by vtipný, kdyby to bylo...
Kdo sakra vypadá...
Vážně se snažím najít někoho, o kom by to mohlo bejt.
Cože? Zkusíme to támhle.
Posviťte mi na něj, jo?
Tamhle ten pán.
Nevadí, když vás do toho zatáhnu?
Fajn, díky, brácho.
Tak jdem na to.
Tuhle jsem napsal o pánovi, co sedí přímo tam.
Chlápek s dronem.
Kvůli němu se každý na pláži
cítí nesvůj.
Chlápek s dronem.
Dálkovým ovládáním jen zakrývá svou erekci.
Prý jsou tam dnes velryby.
Dneska, v oceánu.
Možná už je nikdy neuvidí.
Ale pokud jo, tak proč se jeho dron vznáší
jen nad mou ženou?
Vypadá jako podivín.
Myslím, že je čas,
abych mu do zadku narval svůj slunečník.
Potlesk pro pána! Miluju ho!
Díky, že jsem tě mohl použít. Jsi hvězda!
Díky. Miluju vás.
Snad se vám bude líbit i ta další.
Tuhle jsme nikdy nehráli. Těším se.
Tak jo.
Mami, proč jsou dveře zamčené?
Tati, proč neodpovídáš?
Maminka křičí a tatínek říká
„Ach, ano, ano.“
Tak jsem si došel pro klíč.
A opatrně se plížím.
A k mému překvapení,
přímo před mýma očima,
vidím, jak táta mamku mlátí
svým penisem.
Mami, proč je to prostěradlo mokrý?
Tati, co je s tou postelí?
Táta říká mámě:
„Zlato, ještě jsem se neudělal.“
Mamka: „Uděláme to jinak.
Protože synek tu může bejt.“
Tak jdu a přitulím se
přímo mezi stehna mý mámy.
A pak mi táta vypíchne oko
svým penisem.
Tohle je smutný.
Moc hezký.
Poslední dobou už mě nepotřebuje.
Jde do postele
a nepotřebuje, abych ji uložil.
Nebo pusu na čelo.
A nemusím ji vyzvedávat
u její nej kámošky.
Včera dostala řidičák.
Už mě nepotřebuje.
Ale ne.
Už spolu nehrajem fotbal.
Nemá už ráda sporty.
Nemusím ji učit matiku.
Nebo pomáhat se čtením.
A nemusím ji brát na plavání.
Jako by si přála, abych zmizel.
Ale pořád mě potřebuje.
Abych koupil pivo kámošům.
Koupil pivo kámošům.
Když bude chtít řezaný, prostě za mnou zajde.
Koupím pivo kámošům.
Koupím štěně piva, pořád jsem v její partě.
Koupit pivo kámošům.
Nikdo by jim to neprodal.
Protože vypadají tak na deset.
A když mý holčičce zabaví řidičák,
bude zas u taťky v autě.
Rozvádím se,
protože jsem dceři koupil pivo.
Dobře, tak fajn...
Jo.
To je sranda, kámo.
Chodíte někdy na oslavy svých dětí,
odkud odejdete s heliovým balonkem?
A říkáte si: „Dík!“
Odcházíte s tím heliovým balonkem
a říkáte si, proč vlastně ten balonek máte.
Teď s ním musím jet domů, protože se nemají vypouštět.
Dřív to tak bylo. Prostě jste ho nechali uletět.
Zábava pro celou rodinu.
Celá rodina to sledovala. „Tamhle je!“
A táta: „Přímo tam.“
Moje ségra: „Nevidím ho.“
A táta: „Támhle.“
Ale teď to nejde, je to špatný pro přírodu.
A teď musím jet s tím balonkem domů.
Bude mi v autě překážet. Posranej balónek.
Seru na to. Pustím ho ven.
Už ho chci pustit, a najednou všichni odcházejí.
Všichni se řinou ven z oslavy...
A oni... A já...
A oni: „No to nevím.“
A já...
Dělám blbiny jako s lasem.
A oni: „Ooo.“
- Zabije to delfíny! - To bych neudělal.
A oni... a já...
Tak jdu zas do auta.
Předstírám, že ty dveře s balonkem v ruce neotevřu.
Tak pustím provázek, nechám ho letět
a soustředím se na dveře.
A slyším: „Cože?“ A já: „Co? Ale ne!“
No, co se dá teď dělat? Už letí pryč.
Ten nezastavíme. Ale můžeme se koukat.
A oni...
A já...
A pak jedu domů, je večer, jsem u sebe v ložnici
a slyším nějaký zvuky u okna.
Jdu se podívat.
Otevřu okno a vznáší se tam ten balonek.
Podívám se ven a balonek mi poděkuje.
Já: „Jo, není zač.“
„Viděls, jak vysoko jsem byla?“
„Bylas až úplně nahoře.“
Ona: „Neměla jsem bezpečnostní pás.“
A já: „Máš kuráž.“
Ona: „To je fuk, prostě se to stalo.“
A já: „Šla jsi do toho.“
A ona: „To byl můj sen!“
A já: „Tak to se ti sakra splnil.“
Ona: „Mám ještě jeden sen.“
Já: „No tak jeden se ti splnil.“
Balonka: „Měla jsem dva.“
Já: „Tak se ti splnil jeden, kurva.“
A balonka: „Měla jsem dva.“
A já: „Tak jo.“
Ptám se: „Co byl ten druhej?“
Balonka: „Chtěla jsem zjistit,
jaký to je, když by mě někdo vylízal.“
A já: „No tak s tím ti nepomůžu.
Jsem člověk. Víš, jak to myslím?
Možná ti příští týden seženu kámoše balónka.
A můžete si to tu rozdat.
Mám pumpičku na kolo. Možná tě vezmu k mýmu kolu.
A ona: „Pumpičku na kolo neznám.“
„Ale mě taky neznáš, ne?“
Ona: „Myslela jsem, že tě to baví.“
Já: „Ale já jsem ženatej, víš?
Mám děti. Mám sakra o co přijít.“
Ona: „Ale já to nikomu nepovím.“
Já: „Ale já to budu vědět...“
Balonka: „Roztomilý.“
„Nemůžu tě vylízat. Nevím, jak na to.
Nedává to smysl.
Jak někdo může vylízat balónek?“
A ona říká: „Jednoduše. Vezmi mě a tři mě o hlavu...“
Já: „Jo, to asi můžu.
Ženu asi nenaštve, že si o hlavu třu balónek.“
Vezmu ji a třu s ní o vlasy.
A ona: „Počkej, počkej, zpomal, no tak.
Zpomal.“
Říká: „To je statická elektřina.
Celá věda.“
Já: „Jasně.“
„Polož mě na postel, přilepím se.“
Tak ji položím na postel.
A balonek: „Zkus se mnou pohnout.“ Tak dělám...
A ona se pořád vrací.
Směje se: „Není to prča?“
Skvělý. A balonka říká: „Snaž se víc!
Jo, to je ono!“
A já: „Tak fajn.“
A pak říká:
„Můžeš mi rozvázat... Vidíš ten uzlík tam dole?“
„Jo.“
„Tam mám svoji vaglonku.“
„Aha.“
Balonka říká: „Rozvaž ji.“ Tak ji vezmu do rukou
a rozvážu ji její...
Má žena se přece nenaštve, ne?
Začnu ji rozvazovat, a ta balonka říká:
„Au, ostříhej si nehty.“
Já: „Cože, kurva?“
Nehty mám dobrý, takže to rozvážu.
A balonka: „Vypusť jen trošku.
Ne, že hned zdivočíš.“
Otevřu ji a slyším...
...takhle. A balonka: „Bože můj.
Promiň.“
A já: „To je v pohodě.“
Balonka: „Je mi tak trapně.
Prdla jsem si z vaglonky.“
„Já vím, to je přirozený.“
- „Určitě to rozkecáš.“ - „Nikomu ani muk.
Až na pár lidí někde při vystoupení.“
Balonka: „Teď si hraj s mou bradavkou.“
- „Ty máš bradavku?“ - „Tam nahoře.“
„No jo, to vypadá jak bradavka.“
„Vypadá? Je to bradavka!
Hraj si s ní!“
Začne na mě ječet. Tohle je šílený.
Jsem trochu nesvůj. Začínám mít výčitky svědomí.
Tak jsem přestal. Nacpal jsem tam zátku.
Nemohl jsem... Musel jsem přestat.
Ale pak, moje žena...
o 45 minut později...
Přijde a klepe na dveře.
„Kde jsi, sakra?“ Ječí na mě.
„Večeře je hotová. Děti jsou dole.
Co se to kurva děje? Proč ti trčí vlasy?“
A já...
Odpovím...
„Zlato, jen jsem se bavil s kamarádkou.
Nikdo nelízal ničí vaglonku.“
Páni.
Sakra, to zní děsivě. To vás děsí?
Lidi... nebojíte se trochu?
Já jo. Teď jsem dost nervózní.
Ať jste slyšet.
Blíží se hrůza.
Máma přiletěla na návštěvu,
ale zeptal jsem se, jak dlouho tu zůstane
a prej nemá zpáteční letenku.
To ne!
Další hrůza se blíží.
Jedu po silnici ve tři odpoledne,
ale vidím hovno, protože slunce mi svítí do očí.
Ale udělám to, co úplně každej.
Jedu dál a modlím se, abych do ničeho nenajel.
Slyšel jsem ránu?
Co ta blonďatá paruka letící přes auto?
A šest kousků sushi?
Pak mi došlo, že jsem zrovna zabil Davida Spadea.
Ne!
Davide! Neviděl jsem tě!
Další...
Další hrůza se blíží...
Jsi na řadě.
Dobře.
Dívám se na porno
na svém iPhonu.
Ale nic neslyším.
Aha, jsem spárovanej přes bluetooth
s autem mý ženy.
A zrovna veze děcka na trénink fotbalu.
Ne!
Děcka! Taťka měl jen chuť, a potřeboval se jí zbavit!
Nedělal nic divnýho!
Další hrůza se blíží.
Je Halloween a nemůžu najít svý gumídky s trávou.
Pak mi došlo, že je moje matka rozdává dětem při koledě.
Ale ne!
Rozjeďte to, děcka. Budete v pohodě.
Trvá to jen šest hodin.
Další děsivý srandy se blíží.
A ani tomu nedokážu uvěřit.
Trochu víc nahlas.
Tak nahlas ne, to mě děsí.
Chtěl jsem svý ženě poslat dick pic,
ale omylem ho poslal Al Pacinovi.
A on mi poslal dvě zpátky.
Ale ne, Ale!
Dobře. Dobrá práce.
Poslední děsivá věc.
Žádnej štěkot.
Zrovna jsem našel vibrátor svý ženy.
Na posteli v pokoji pro hosty.
Tam teď spí moje máma.
A byl pořád teplej.
Ale ne, mami!
Máma se bude taky bavit!
Jste zatraceně dobrý!
Děkuju.
Sakra.
To rozhodně potřebujeme.
Asi... to máme.
Už jsme na to přišli. Chce to ještě pár minut.
Zkus Elvise, než dozpívá, opravíme to.
Slibujete?
Přísahám.
Víte, že jste se ještě ani jednou neomluvili?
Je to technický problém.
Jasně, vole, to už jsi řekl desetkrát.
Jestli chcete čekat, můžeme jen pět minut čekat.
Dobře, tak zavoláme... Dobře.
- Elvise. Tak jo, kámo. - Zavolejte Elvise a my to opravíme.
Do prdele...
Tak jo, dáme Elvise, lidi.
Teď, nebo nikdy,
pevně mě drž.
Polib mě, drahá.
Buď moje už.
Zítra
už bude pozdě.
Teď, nebo nikdy.
Moje láska nepočká.
Když jsem tě poprvé viděl,
úsměv sladký máš.
Vzalas mi mé srdce,
i mou duši pak.
Celý život čekám,
čekám na tu pravou.
Teď jsi tak blízko,
a teď už je čas.
Teď, nebo nikdy,
pevně mě drž.
Polib mě, drahá,
buď moje už.
Zítra
už bude pozdě.
Teď, nebo nikdy.
Moje láska nepočká.
Jako vrba
vypláčeme oceán.
Když přijdeme o lásku
a oddanost sladkou.
Tvé rty mě vzrušují,
tvé ruce v obětí lákají.
Kdo ví, kdy
se zas potkáme.
Takže...
Teď, nebo nikdy,
pevně mě drž.
Polib mě drahá,
buď moje už.
Zítra,
už bude pozdě.
Teď, nebo nikdy,
moje láska nepočká.
Teď, nebo nikdy,
moje láska nepočká.
Teď, nebo nikdy,
moje láska nepočká.
Docela dobrý, brácho!
Docela dobrý!
Běž! Kopni do toho!
Jo! Dělej!
Jo! Dělej! Bum!
Díky.
Dobře.
Zadek Robbieho Schneidera!
Díky. Díky moc.
- Páni. - Co kdybys kurva...
Zazpívám ještě jednu melodii. Posaď se tam.
- Tak jo, jdu. - Sedni si. Dobře.
Kde je... Promiňte. Pardon.
Jen...
Zraníš se, kámo. Opatrně.
Ne! Ty vole. Robbie.
Co to sakra děláš?
Dobře, jen si sedni. Zvládneš to?
Sedni si.
Je to jak Willie Tyler a Lester.
Tak jo.
Máme ještě jednu. Říkal jsi, že to funguje?
Jo.
Ano.
Přísaháš Bohu?
Promiňte.
Dobře, Matte.
Byli jste skvělí. Miluju vás, skvěle jsem se bavil.
Tahle kytara mimochodem, je speciální.
Dal mi ji táta, když mi bylo 12.
Jo.
Tak jo.
Fajn. Jdem na to.
Jedem.
Jdem na věc.
Máš teď depku,
a jsi tu sám.
Hlavu v dlaních. A bolest, tolik trápení.
Jak můžeš být zase sám sebou?
Kam jdeš teď?
A vrátíš se k duši?
Zíráš do stropu?
A vypneš?
Nebo ti pomůže flaška,
se kterou se už nerozloučíš?
Jen hledáš a hledáš,
jak z toho utéct.
Jak se to sakra stalo?
Hledíš vzhůru a modlíš se.
Za úsměv, holka.
Už je to dlouho, holka.
Potřebuješ dávku, a to rychle.
Jak to můžeš všechno hodit za hlavu?
Jo, z koho bude hrdina?
Kdo přežije noc?
Kdo tě obejme
a všechno napraví?
Však víš, komedie.
Přichází komedie.
Usmíváš se a chichotáš,
jako malé dítě.
Nevěřila jsi tomu,
ale dostala tě.
Směješ se jak blázen
a bolest pomalu odchází.
Díky Aci Venturovi,
zrovna jsem mluvil s jeho zadkem.
Komedie,
je tu tolik stresu, kámo.
Jseš úplně nahranej.
Když dostaneš první kopačky
esemeskou na telefonu,
nebo vzkazem na komodě.
Už se domů nevrátí.
Když se ti vůbec nedaří,
a máš už po krk šikany,
nebo se držíte za ruku, kvůli špatný zprávě od doktora,
můžeš se cpát zmrzlinou,
a brečet v posteli,
nebo utéct pryč a řvát celý den.
Nebo zkus tohle,
zkus komedii.
Všichni potřebujem komedii.
Už si to chceš hodit,
a pak ji vyzkoušíš,
a teď se řežeš smíchy.
Až se z toho počůráš.
S bolestí v srdci, je sražen na kolena,
to vše jen kvůli filmu Ženy sobě.
Udělej to na ulici.
Jo, komedie.
Nic se jí nevyrovná.
Jo, herci jsou tak dramatický,
zpěváci vysolí písničku.
Ale komedianti řeknou „Naser si, smutku.“
Zasmějme se a pojďme dál.
Takže díky, Abbotte a Costello.
Už není žádný Letterman.
Díky Ruth Buzzi,
a díky za ten nářez Kinisone.
Díky, Lucy, žes nám upekla.
A díky za Spinal Tap s jedenáctkou.
Díky, Tři Moulové a Jerry Lewisi.
Bavíte mě už od sedmi let.
Díky, Bratři Marxové a Gleasone v autobusu.
Díky Bennymu Hillovi, že dal tomu plešounovi facku místo nás.
Díky, Carol Burnettová a Georgi Carline a taky SCTV.
Eddie Murphy, celé mé sousedství
chtělo být jako ty.
Díky, Sanforde a synu,
Joan Riversová a 2000letý staříku.
Lily Tomlinová, Davide Brennere,
Flipe Wilsone a Roseanne.
Díky Billymu, Robin a Whoopi, a že komediantům na nás záleží.
Díky Petere Sellersi, že jsi spadl se schodů.
Ricklesi a Goldie, Stevene Wrighte a Madeline Kahnová.
Aykroyde a Belushi.
The Jerky Boys a Cheech and Chong.
Připoutejte se prosím, Stir Crazy, Cvok a Špinavý peníze.
Animal House a Caddyshack.
Díky, králům večírků,
Pee-weemu, Boratovi a Powersovi, Mean Girls,
Wayans a bratrům Farrellyům.
Díky za Superbad, Vánočního skřítka a Pařbu ve Vegas.
Díky, Chrisi Rocku,
Seinfelde a Coline Quine.
Herlihy, Jacku, Coraci, a Apatow.
Barrymorová a Anistonová.
Miluju vás, Buscemi a Stillere.
Miluju tě Triumphe a Conie,
Spade, KJ, Meadows a Schneidere,
Vždycky budete mý kámoši.
Díky, Downie.
Díky, Lorne.
Díky, Farley.
Díky, Norme.
Vidíš, vtípky jsou vtipný navždycky.
Dobrý fórek zůstane fórkem.
Filmy stárnou, ale děti je chápou.
Všechny ty super srandy, na ty se nezapomíná.
Proto říkám
díky.
Díky.
Dobrou noc.
Dobrou noc! Potlesk pro Bullu.
Tak jo.
Mám vás rád. Byla to zábava.
Děkuju.
Tady je.
Miluju tě.
Jsi v pohodě?
- Bavila ses? - Čínu nebo Deli?
Deli. Chci misku.
Hej!
Hej, toho týpka miluju.
Díky.
Díky moc.
Nazdar.
Děkuju. Miluju vás.
Jsi v pořádku?
Dobře. No, měl jsem strach.
Fakt jo?
Přísaháš?
Uvidíme se, kámo.
- Pánové. - Jo!
- Jo. - Rock and roll, brácho.
Dobrej trik.
Díky moc. Bylo to fajn.
Máme toho víc. Miluju vás. Tak jo.
V pořádku? Jdi tam. Díky.
Díky. Hele, opravili to sklo.
Tak jo, díky.
Čau, kluci.
Tak nastupujeme. Díky bohu, jo.
Tak jo, bejby.
A jedem.
- Dobře. - Tak zatím, Digby.
Díky, Digby.
Překlad titulků: Alena Novotná