Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NÁKUPNÍ CENTRUM SE ROZROSTE
DNEŠNÍ AGENDA
SEMINÁŘ
Řidič autobusu volá:! -Postupujte dále! Postupujte dále -Už tam jsme?
Dobře, poslyšte… Za chvilku si uděláme krátkou zastávku. – Jo? – Tak.
-Rodiče v autobusu říkají -Pš, Pš, Pš,
-celý dlouhý den. -Jasně.
Tak jo, lidi, - už brzy to tu bude stát. – Nové nákupní centrum. - To není špatné na
- pár obecních úředníků, - kteří celý den… jen popíjejí kafe a vyplňujou formuláře.-
Ale žerty stranou,… zítřek bude pro naši obec historický den.
A až přijedou novináři a poprvé se kopne do země, budeme hrdí na všechny ty skvělé
možnosti, které nákupní centrum v Kólarengenu přinese.
Takže se připoutejte, - vyrážíme.
Eh, - když tu všichni společně stojíme, ráda bych využila tuto
příležitost a vyzdvihla toho,… kdo projekt přes všechny obtíže dotáhl do
konce. – Nemluvím o nikom jiném než - o tobě, Jonasi.
Áá!
Seš král! - Jó! – Seš borec!
Bojoval jsi za to jak lev!
Jó, jó, jó, jó, jó, jó, jó, jó, jó. - Jako -projektový manažer… -
Zvláštní termín. – Projekt, - manažer. - Manažovat – projekt. – Jo, to jsem dělal.
– A bez vás bych to nezvládl. - Hlavně bez tebe, Ingelo. Tvoje důvěra ve mně byla –
neocenitelná.
Díky, Jonasi. - Pojďme si to - teď užít. – Pobavíme se. – Lépe se navzájem poznáme
– a dopřejeme si trochu luxusu. – Spojíme práci se zábavou, - ale s důrazem
na zábavu. - A kdyby se někdo ptal, tak tady - „rozvíjíme dovednosti“. - To je
potřeba, abychom si to mohli odečíst z daní. Moc ti děkuju. –
– Přesně tak.
-Kaji… -Oh. – Chcete… vyfotit, aha.
Úžasný úspěch.
KOLARSJÖNSKÁ CHATOVÁ OSADA
Koukněte se na tu partu! - Vítejte v Kólarengenské chatové osadě! Ahoj, já se
jmenuju Jeny, - a vedle mě stojí Róger, obracet se můžete na něj, nebo na mě, nebo
na oba. - Ale s ucpaným záchodem se obracejte na něj.
Zdravím vás, vítejte.
A tohle je Kleo, která se o vás postará při týmbildingových aktivitách.
Snad s sebou máte vhodné oblečení, - protože to - rozjedem!
A tohle je Karl, - náš kuchař.
No… Doufám, že s sebou máte Endiaron. –
– eeh, jen si dělám srandu. – No, úzce spolupracujeme s místním obchodem
s potravinami a dalšími lokálními…
Co je, sakra, tohle? – Hele - kdo sem vzal tyhle rakety a položil je na můj
batoh?
Eh, no, jo, ty jsou moje. – Mělo to být… překvapení. – Pro ostatní. - Zkazil jsi
-to. -K čemu to je? – Aha,
-dobře, ale… – To mě mrzí. -Dobře, eh, dneska budeme podávat malé…
To můžeme… nechat. na později… Ano,. Kárle… Teď už navrhuju,… abychom šli do
penzionu, kde dostanete klíče od vašich chatek. – Pojďte.
No… –Mám tady…
Haló, promiňte? – Promiňte. -
Do prdele!
Pardon,… víte, eh, Já se právě vrátila do práce po delší době…
Výborně.
Jo, - aaa říkali mi, že bych se měla vyhnout jakémukoliv zbytečnému… stresu. A
vy jste říkala, že to rozjedem, tak…
Nebojte. Nebude tu žádný stres. Jen pohoda, klid a zábava. – Bez obav.
Jdeme na to. Máme tu Evu a Linu, - Chatka jedna.
Nejsme na pyžamovou párty trochu staré?… Ne?
A pak tu máme Jonase a –
Ka-Ka-Ka-Kaje. Jo.
Vy máte dvojku. –
-Número dos. -Eh, pak tu máme Amira a Tórbjerna.
-Blahopřeju, Amire. -Vy máte chatku číslo 3.
-Nadja a Anet mají čtyřku… -Díky.
Promiňte, kdo rozhodoval o tom, kdo s kým bude bydlet?
Spárovali jsme vás podle zvěrokruhu.
Prosím?
Vy jste Rak, měla byste být se Štírem.
Ne, já jsem Štír.
Já jsem Rak.
Podle zvěrokruhu? To je tak vzrušující!
A vy, Ingelo, budete v jedné z našich krásných chatek úplně sama.
Ano, pravda, je nás lichý počet, takže se někdo musí obětovat.
Koukni, Anet. Tomu říkám kulturní vývoj. Tehdy se nebáli vyhrnout si rukávy.
- Koukni, jak jsou špinaví. To je šílený. -To ne.
Podívejme na ty hvězdy. – Je fajn mít po všem tom rozruchu někoho na své straně.
Rozruchu? - Všechny ty stížnosti a oznámení. Bylo to spíš povstání.
Jo, ale myslím si, že lidi nechápou skutečný význam. My věříme, že nákupní
centrum bude přínos pro nás,… pro obec, i pro všechny…
Hm. - Ano, my jsme to všichni četli.
Aha.
Proč myslíte, že tu jsme?
Protože nás nikdo jiný nechtěl. -
Rógere!
Hele, kam jdeš?
Vyměnit plynovou bombu, což měl udělat Róger. Kde vůbec je?
Ještě něco dodělává u chatek. Ale počkej, za dvě hodiny mají oběd!
– Petice, v níž se většina Kólarengenských obyvatel vyslovila proti stavbě nákupního
centra. - Podle společnosti Bakman a Krůn se však zrušení kontroverzní stavby
neplánuje. - Položení základního kamene se uskuteční již zítra, tedy v sobotu, za
účasti tisku a zástupců developerské…
Co to, sakra…? - –
Eh. – Bože… -
Promiň.
Co?
To kari - prostě –
Ale ne,… to nejseš ty,… ne.
A došel toaleťák.
Dík. - To ta chata. Cejtíš to? – Je to tu celý plesnivý.
Je to tak depresivní.
Ale – příští rok na konferenci to bude vyšší standard, že jo? - Pivo? – Vole,
slyšel jsem, že Bakman a Krůn vzali loni celou partu letadlem do Dubaje.
Eh, Š š š š š š, eh, moc o tom nemluv, dokud to není - oficiální.
Ahh, - jasně. -
Ale stane se to, - že jo?
No jasně že jo.
Hele, viděli jste to?… Tu, dnešní agendu? -Environmentální cíle…
Budeš hrát večer na šestistrunku, Torbjerne?
-Jo, ale už je vyprodáno. -Ganz En Rouziz?
Stérvej tu Hevn?
Jakýpak environmentální cíle? Vždyť nic… takovýho už nemáme.?
Co to znamená? Nemůžete přece mít konferenční centrum bez vifiny. – Ne? –
Tomu nerozumím.
Ne,… to nemužeme. – Ne. - Ale my jí tady máme. Máme tu waj-faj. Jen někdy vypadává.
Nebojte, Ingelo, vyřešíme to. Rógere, stůj -. Běž spravit internet.
Co je?
-Už zase? -Ano.
-To je snad vtip. -Pospěš si, prosím tě.
"NEVZDÁME SE BEZ BOJE"
Stále více rodin hlásí nárůst rizik ohrožujících bezpečnost, kterou bychom
měli v naší společnosti považovat za samozřejmou. - Ve světě, kde panuje
nerovnost a zločinnost gangů, je těžké najít místo, které lze nazývat domovem. -
Existuje však jedno společenství, které usiluje o solidaritu a vzájemnou péči. -
-Obec, kde můžete začít znovu! -Ahoj!
Ahoj, ahoj.
Zdravíčko!
Pokud jsi mladý a sníš o tom, že se staneš inženýrem vodovodů a kanalizací, přihlaš
se na naši střední stavební školu.
Jo.
Hranici tvé budoucnosti určuje jen tvá fantazie. -Tuto obec můžeš nazývat svým
domovem,… svou prací,… svou rodinou,… svým životem nebo prostě Kólarengenem…
Jednoduše Kólarengen… Vítejte doma.
"Vítejte doma." - Trocha inspirace pro - začátek dne. – – Taky vám - naskočila husí
kůže?
Promiň, ale to video dělali nácci z Nordfrontu?
Vždyť i členové gangu byli bílí.
Bydlí snad v Kólarengenu jen běloši?
Ve skutečnosti ne. Ne. Ale tohle nebyl skutečný život. – Stejně jako kytice se
neskládá jen, jen, jen z růží. Jsou tam všechny druhy. - Eh… Je důležité, aby
rozkvétaly všechny.
Ingelo, Ingelo, Ingelo. Musím se tě na něco zeptat. Na jakém kanálu tahle sračka
poběží?
Torbjerne, nebude se to vysílat na běžných televizních kanálech.
Ne?
Nahrajeme to na Jůťjůb.
Já opravdu nechápu, jak můžeme mrhat prostředky na takovýhle kraviny. - Za mých
časů jsme peníze dávali na mnohem…
Jistě, Torbjerne. Za tvých časů bylo všecko lepší. Mohl jsi sedět v kuchyňce,
prohlížet si pornočasáky a krmit se játrovou paštikou.
Vážně si myslím, že bysme měli ještě zvážit, jestli chceme Kólarengen
prezentovat takhle.
No, možná by stačilo, kdybychom to jen trochu zkrátili. – Můžeme vyhodit začátek,
prostředek - i konec. –
Vy jste vážně vtipný. Jste fakt neuvěřitelně vtipný. Ale co kdybyste
projednou nějakej pracovní úkol taky dokončili. - Všechno vždycky necháte
vyšumět. - Co ty pozvánky na zítřejší oslavu, které se měly rozeslat? – Co se s
nima stalo? Měli jste to zařídit. – Tohle taky vyšumělo?
Dobře, - co kdybysme si teď všichni zazpívali „Jednou budem dál“ co? – Ne, ale
mohli bychom si –protahnout nohy a trochu odfrknout?
-Jó! -Přesně na to jsem teď myslela.
Potřebuju srát.
A na recepci je káva! -
-Kafe, kafe, kafe! -Eh, tak pojď.
Dostali jsme, eh, kolik to bylo- za ten pozemek 15 milionů. - Všechny velké
řetězce si tam otevřou pobočku. - Bakman a Krůn ale bude držet nájemné při zemi, aby
se v Kolarengenu chytili i místní obchodníci.
A které velké řetězce tam budou?
Malej obchůdek s nábytkem, kde si poličku musíš sešroubovat sama. - IKEA.
-A to není všechno. -Čau!
Ahoj.
Ahoj. - Jaké to je, být zpátky? - Chyběli jsme ti?
Ano, chyběli. – Ale to ostatní ne.
– Ne.
Je mi líto,… že jsem se tě nezastal,… než jsi šla - na nemocenskou. - Totiž,… viděl
jsem, jak moc jsi byla přepracovaná, a vážně jsem si chtěl o tom s Ingelou
promluvit, ale, no, však víš, je to prostě –
To je… - To je v pohodě, stejně by tě neposlouchala, takže…
Tak jo, dobře. Budeme pokračovat. - Po dávce kofeinu jsme všichni svěží a bystří…
Jsem tu.
-To byl reflex. -Panebože, chlapi… jste jako malí.
Tak jo. – Jdeme na to.
Tel Ahoj, tady Kárl! Teď to nemůžu zvednout, ale po pípnutí mi zanechte
vzkaz…
Jelikož máme v naší obci tolik nových obyvatel, musíme…
Co se stalo s mým návrhem na nové autobusové linky?
Proberem to později.
Zmínila ses jim o tom vůbec?
Vyjádřila jsem žádost, aby do centra jezdil autobus. Řekla jsem jim to. Díky.
Eh, nevidím tu nic ohledně toho, kolik to všechno stálo.
No, určitě to stálo pořádnej ranec. Už jen samotná dokumentace není zadarmo. A
pak tam postavit silnici a vodu a kanalizaci a elektřinu, to všechno…
Počkej, počkej, počkej, počkééééééj! -
Samozřejmě že máte nějaké náklady - když investuje do budoucnosti.
Vydělávat, - něco stojí.
-Je to hráč! -Musíš být šílený, když
chceš inkasovat dolary.
Ta parcela má větší cenu, - než za kolik jste ji prodali.
Naďo, mockrát jsem ta čísla procházel a dává to smysl.
Přesně tak, není se o čem bavit.
Ale to nákupní centrum se přece ještě nepostavilo. Takže…
Ale začne se stavět už zítra, má drahá. Už zítra! - Za účasti novinářů. -
Nezapomeň, Naďo, že u nás nepracuješ moc dlouho.
Ne. - A co?
Takže možná ještě dobře nechápeš, jak to u nás chodí. - Chci říct, Jonas má všechno
pod kontrolou.
Zásah, bům!
Naďo, můžu - se na to kouknout?
Jistě. – Už budu - zticha.
Hm. Takže, díky vyššímu počtu obyvatel – čelíme, eh, zajímavé situaci, pokud jde o
-trh s byty… -Počkat, počkat, já ty
dokumenty nepoznávám.
Bože – já už to nesnesu.
Kde je – dohoda o odškodnění farmáře Pólsona a jeho rodiny?
– Vždyť jsme mu celou farmu srovnali se zemí. Musí dostat odškodnění.
Lino, - tohle všechno jsme řešili na jaře.
Opravdu?
Sama jsi… to podepsala.
Jo, je to můj podpis, ale na špatné smlouvě. Tahle není ta správná. Tohle bych
nepodepsala.
Tak kdo ji teda podepsal, když ne ty?
A už jsou tu zase ty spekulace. Samé spekulace a dohady. Vždyť máme být přece
tým! - Nemůžeme zpochybňovat každou maličkost, pokud se máme posunout vpřed. -
Pamatujete si, co se stalo, když jsme se naposledy hádali o maličkostech? -
Co se stalo?
Co je? … Fransi.
Fransiii!
Byla jsem napadena.
Zbourat rodinnej statek kvůli nákupnímu centru není žádná maličkost. –
Je to kapitalistický svinstvo.
Nákupní centrum je součástí sociální struktury obce.
Poslyš, - když chceš udělat palačinku, tak prostě - musíš rozklepnout pár vajec.
Omeletu.
-Nemám pravdu? -Jak to myslíš?
Á pa – pa– pa– palačinka. Zaslechl jsem „palačinka“. - Jdeme na oběd.
Párek – v rohlíku? – Eh, Nic víc - k obědu nebude?
Hm.
No, eh. - máme trochu problémy s dodávkou potravin… Dobrou chuť.
Měl být losos.
Můžu tedy aspoň dostat dva?
Lino. -
Lino. – Lino.
Ahoj.
– Vyděsil jsi mě.
Jak se máš?
Eh, no mám se – dobře.
Hm. - Můžu s tebou prohodit pár slov?
Mm, - jistě.
Díky.
Co to děláš?
-Co? - Co myslíš? -Však víš, takhle přede všema
zpochybňovat smlouvy… Co? - Nechápeš, jak je to… pro mě trapné? Jako kdybych udělal
něco špatnýho? Ingela je už dost nervózní. Je to dost… trapné… Opravdu trapné.
Dobře, ale jen… jsem řekla, co jsem viděla. – Eh, tuhle smluvu jsem
nepodepsala, Jonasi. Vůbec - ji nepoznávám.
-Ne? -Tak kdo ji teda podepsal. Nějakej duch?
A nemůžeš si to jen nepamatovat? – Co? Je normální, že – pamět trochu selhává,…
když je člověk tak dlouho vystaven stresu. Začne se pak odcizovat a vymýšlet si
vlastní skutečnosti, tak přemýšlej, co budeš dál říkat… Ano? -
Jo?
Eeeh, v chatce číslo dva došel toaleťák.
-Jasný, vyřeším to. Bez obav. -Jo –
Kam se poděl kuchař?
Eh, no připravuje jídlo, - teda myslím večeři.
Moje hlavní otázka zní, a myslím to vážně, kdo udělal všecha tahle rozhod…
Naďo, díky těm tvým otázkám to tu vypadá jako Norimberský proces.
No – ale musím mít přece možnost se ptát… Nejsme tu snad kvůli diskuzi?
Ano, ale musíš umět diskutovat správně. – Nechceme, aby se opakovalo, co udělal
s Frans.
Kdo je Frans?
Frans? Kdo je Frans?
Přišla jsem o něco?
Bože můj, to je ale fraška. - Pamatuješ, Evo, na tu dobu, kdy jsme se my,
úředníci,… skutečně starali o farmáře - a chápali jsme jejich cenu?
Koukni, Anet.
Co je sakra tohle?
No, myslím, že to má vypadat jako uhlíř.
Ahojky, parto! Jmenuju se - Sotis! – Ah. -Jsem tu, abych zde v Kólarengenu otevřel
nákupní centrum. Bude to zábava! – Neviděl jste někdo náhodou takové maličké nákupní
centrum, které je připraveno na… otevřeníííííí?
To je Sotis!… Kólarengenský králík z Lizebergu.
-Torbjerne kdo to byl uhlíř? -Uhlíři byli lesní proletaři, kteží v
-minulosti zásobovali vysoké pece uhlím. -Tumáš, Anet. – Aaaaaa.
Žili v lesích, které nyní kácíme, abychom mohli stavět nákupní centra.
Už s tím, sakra, přestaň, Anet.
Naše obec má ty nejambicioznější klimatické cíle v celé
-zemi! -A ty znáš rozdíl mezi
klimatickými a environmentálními cíli?
Hele, netahej hned do všeho politiku. - Teď nemáme prostor, abychom diskutovali o
životním prostředí! –
Vždycky se snažíš prosadit svůj názor. – Nikdy nedisktuješ a jenom si meleš tu
svou.
Ale vždyť má pravdu
Haló! Haló! Haló! Halóóóóóóó!! -
Co je tohle za zasranej přístup, co? – Já se tady snažím, převlíkám se, dělám pro
vás šou. - Výbornou. - To je jak – házet – perly - sviním.
Teď jste spokojení?
Je tam čízkejk a marmeláda. -
Nedělej si starosti s tím, co si ostatní myslí.
Nedělám. - Je mi to jedno. – Ale je mi jich líto. - Opravdu. - Nemají smysl pro
humor. - Co s nima asi bude, když jim chybí kreativita, - když jim chybí vize…
Jonasi, poslouchej… Ti, kteří něco znamenají, vědí moc dobře, co jsi dokázal.
- A jen na tom záleží. - Víš, lidi – štve, když je někdo tak úspěšný. – Úspěšný - a
mladý a taky - plný vizí - jako ty. – Nesnesou to. - A víš co? - – Rozhodla jsem
se, - že ty… se zítra chopíš lopaty jako první. – Ty. –
– Do toho, Jonasi. – Kopni. - Zkus si to. - Přesně tak. - Skvěle. –
Pohled. – A kopej. – Trochu silněji. -
Silný tým je základem - úspěšné organizace a proto s pomocí komunikace - a kooperace
- zlepšíme vaše vzájemné - porozumění.
Naprostá pravda! –
Celek je víc než součet jeho částí!
Jo. – Jo, to jsi řekla výborně… A taky: - Neptej se, - co můžeš udělat – pro svou
společnost, - ptej se, - co můžeš udělat – a pak to udělejte společně.
Hm, tou komunikací myslím skutečnou komunikaci. - Konverzaci,… lidskou
interakci. - Což znamená žádné mobilní telefony. - Odložte je do krabice, prosím.
- Tak můžeme strávit nějaký čas s našimi těly. - Výborně. Dejte to sem. - Dobře.
-Opravdu skvělé. - Tohle si vezmu, můžete kouřit, až budete doma. Bože, to je krása.
- Teď mi můžete chvíli věnovat svou pozornost. - Hned je tu mnohem lepší
energie. – A teď chci, abyste se všichni vrátili do svých chatek… a převlékli se do
odolného oblečení, protože přišel čas na týmbilding!
Ale já jsem připravila kvíz s tematickými otázkami.
Na to nebudem mít čas.
-Amire. -Ano?
Ty mi věříš, viď?
Jo, o co jde?
Já ty dokumenty opravdu nepodepsala.
Aha, a kdo je podepsal?
To netuším, ale – musíme toho farmáře odškodnit. Jinak to nejde.
– Jak to chceš udělat?
Nějak to vmáčknem do rozpočtu. Spojíme se s ním.
A s kým? - S Pólsonem?
Jo.
Ale, - Lino, – on je mrtvej. – Tos nevěděla?
Cože? Ne. Kdy zemřel?
Když přišel o tu farmu. – Oběsil se.
Do hajzlu.
- Ingela nechce, abychom o tom mluvili, protože to má - „negativní
nádech“.
No jistě.
Každý tým si - postaví raft! - K dispozici máte dvě palety, - 60 PET lahví,
- dvě role kobercové pásky, - všechna svoje silová zvířata a velký pytel
bojového ducha. Tak pojďme na to.
– Roken - rooooool, jo!
Naplním pytle.
Leptee. – Lepte, lepteeee, no tak, honem, lepteeee.
-Torbjerne, kde jsou ty lahve?! -Mám to.
Honem, přilep tam ty petky!
Máme spoustu pásky.
Tady. Jonasi… Haló, slyšíš mě, Jonasi?
Jo, jo, jo. Jo, jo. –
Tyhle dej na bok. Přilep to, přilep to!
Ser na to, zvedej. Ještě kousek… Ještě kousek.
No tak, zvedáme. Tři, dva, jedna, teeď. Koukněte na ně! Pospěšte si! Zvedni to. –
Vesty jsou důležitý a jdeme!
Pospěšte si!
Pojďte, pojďte, pojďte.
Tahle soutěž je pěkně debilní.
-Joooo! -Joo, joo.
Joooo, haha!
Vyhráli jsme! Výhra, výhra! Jo, jo, jo. Skvělý.
K čertu s tím.
-Pitomí lůzři! -Jdem. – Pojďte si dát pivo.
-Hnědý tým! – Jooooo. A máte to. - Joooo!
Rógere? - Kárle? - Kleeo? - Haló! - Rógere?
Co to…? - Do háje.
Panebože. Krucinál. -
Hop, hop, hop, hop!
Jonas! Jonas! Jonas! Jonas! Jonas! Jonas! Jonas!
Skákejte, jedem, no tak, dělejte, přidejte. No tak honem, honem, makejte.
– Nacházíte se na potápějící se lodi. - Do vašich rukou jste dostali seznam věcí. -
Během časového limitu musíte jako tým rozhodnout o tom, které věci ze seznamu
zachráníte. – Budete pod tlakem. – Musíte stanovit priority a dohodnout se na
kompromisech, - což vyvolává stres. - Zkuste najít způsob, - jak si s tím
stresem poradit. - Máte jednu minutu.
Dobře, eh – toaleťák je asi důležitej, takže berem… Eh – konzervy s jídlem jsou
trochu sporný, takže se jich můžem zbavit?
Eh, - a co pak budeš jíst?
Můžu se do syta napít. To mi jde.
Jo, to já taky.
Laptop určitě zachráníme.
Aha, takže se chystáš plavat s laptopem pod paží?
Proč je laptop tak důležitej?
No, Lino, asi je to individuální, pro mě je extrémně
důležitej.
Takže by sis vzal radši laptop než vestu?
Jo, plavat umím, ale obnova pevných disků mi moc nejde.
Já pevný disk obnovovit umím. –
Oh. – Jo, ale, eh – Amire! Laptop beru a basta!
Můžeš vytáhnout pevný disk a vzít jen ten, nemusíš tahat celý počítač. – A proč
je takový problém ten disk vyndat? Já tomu nerozumím. K čemu ti bude počítač,
když se utopíš nebo umřeš hlady?…
Tak ho nechte si ten blbej laptop vzít! Pokud dostanu flašku vína, jsem spokojená
Je to přece o tom, co je důležité pro jednotlivce. Jestliže je laptop pro Jonase
důležitý, tak ho nechte si ho vzít.
Sedm, - šest, - ano, pět
Ticho, ticho, ticho. - Ticho! – Sakra! – Ahh. –
Ticho! –
Přemýšleli jste, co udělat s olejovou skvrnou, která se po potopení lodi objeví?
Analyzuješ ten úkol naprosto špatně! – Udeř do gongu!
CHATOVÁ OSADA VÍTÁ NÁKUPNÍ CENTRUM
V Kostarice, - v džungli.
-Tak to je hustý. -Bylo to úžasný.
Tak to je hustý.
Koukej se!
Uu, běž, Jonasi!
Kde jste?
Ty tvoje stehna!
-Připravení na křest ohněm? -Ano!
Ano!
Nějaký dobrovolník?
– Co vy, tam? – Půjdete? - Žádný stres. Jen zábava.
No, - není na čase tu náplast prostě strhnout? - Jsme tu, abychom čelili
výzvám. - Vykročili do neznáma. -
Opustili komfortní zónu.
-Lina – Lina – Lina. -Ne, ne, ne, ne, lidi, lidi, lidi, lidi,
lidi! – Už dost. - Takhle ne. - Je skvělé, že chcete Linu povzbudit. - Vážně jo. –
Ale ještě pořád - je zranitelná,… že jo? -
Tohle není - žádná sranda. - Takže pokud se – neodvažuje – - pokud nechce, - tak
nemusí.
Vzdát to není ostuda. – Může to být i výhra.
Jo… Dobře. – Půjdu.
Kaji. Ne, to se nedělá. – To není hezký.
Polezte.
– Eh, ne. - Já nechci.
Chci vám jen všem připomenout, že jsme tu hlavně kvůli tomu, abychom osobnostně
vyrostli. – A taky, abychom si to užili.
Víte, Kleo, trochu - jsem přemýšlel. – A chtěl jsem se zeptat… Jak často se
takováto zařízení kontrolují? Slyšel jsem totiž pár ne úplně hezkých příběhů, kdy…
Za mých časů jsme jezdili na konference, abychom si orazili od každodenní rutiny a
taky abychom se dobře najedli a dali si dobré pivko.
To zní trochu zpátečnicky, ne?
Slyším ve skupině nějaké neshody, a proto chci jen říct, že upřímný nesouhlas
je často známkou pokroku. – Veděl by někdo, kdo to řekl?
Fil Kolins.
Touny Robins.
Hm, skvělé tipy, ale ne. - Vlastně to byl Mahátma Gándhí… A co tím teda myslel?
Když nesneseš horko, vem si bundu. –
Ne, myslel tím, že respektování neshod mezi dvěma lidmi je cestou, jak dosáhnout
úspěchu na jakékoli životní cestě.
Moc dobře řečeno.
OHLEDNĚ VEŘEJNÉ ZAKÁZKY
HODNOTA POZEMKU BUDE VÝRAZNĚ NIŽŠÍ
Mám tě, ty parchante.
Hej, - haló,. lidi, - stop. - Je čas udělat si společnou fotku, nemyslíte? -
Potřebuju „kontent“. – Protože – bez obsahu, kým opravdu jsme, - jako skupina?
– Jo? Kleo, -můžem dostat naše mobily?
Jo. -
Dobře, takže ti vyšší dozadu a nižší sem. Pojďte trochu k sobě, ať se tam
-všichni vejdeme… Kleo? -Takhle?
-Vrátí se, vrátí se. -Kde je sakra moje hlava?
Kam to jde?
Kámo, - uvidíme se ve vířivce, jo?
Hej, kede je moje hlava?
To je nějakej chyták, nebo co? - Máte jí přece na krku.
Fakt vtipný! – Přivezl jsem si velkou pitomou hlavu.
Tu jsem neviděla.
Kruci, takovejch peněz za takovou kravinu.
"Máte ji přece na krku." Jo, - to mám. – Já ji mám na krku. - Ale kde ji máš,
sakra, ty? - Vraženou do prdele? - To jsem jí měl říct. - - Seru na to - –
Polib si, polib si! - Ne, v pohodě. - -
Strávil jsem dva dny na telefonu děláním plejlistu, který by se hodil přesně pro
tuhle příležitost. – Tak strašně mě to štve.
Jo jo, to je týmbilding. Nejspíš chtějí vidět, kdo se jako první bez mobilu… úplně
zcvokne.
-Jo. -Prosím? –
Ha ha,… Vtipný, Evo, ale mám 83 follouerů. Krom toho, dneska už nikdo
-joulou neříká, takže jsi zase vedle. -Dobře.
-Oh -Uf, - Ledin! – - Au!
Uuuu. - Joulou! –
-Hmm. - Tobě na zdraví. – Všem na zdraví. -Jeny? - –
Rógere. -
Kárle? - Kruci. -
Co to sakra je? -
Haló? – –
Bože, bože!
– Malá kytka!
Přátelé, - chci využít tuto příležitost - eh, abych – sdílela několik
svých postřehů – Bylo to - dechberoucí. – Otevřeli jsme se jeden druhému, - odložili
jsme masky - a společně –se stali takovými, jakými skutečně jsme. - Otevřeli
jsme se - jeden druhému, otevřeli svá nitra. – Naše masky…
Musím na záchod. - Amire!
Díky tomuto sblížení budem dělat… hotové zázraky. - Zítřek… bude naprosto
fantastický den. Protože teď jsme si tak blízko. - Cítíte to? - Kůže na kůži.
Ty, Ingelo? Ta jizva, pořád ji cítíš? – Oh. - –
Hm?
Ano, cítím jí, fyzicky to stále bolí, ale musíš pochopit, že být obětí takového
útoku bolí - hlavně psychicky… To, že tě může takhle napadnout kolega. Člověk se
přece musí na pracovišti cítit bezpečně.
Oh, ano. – Ano. - Hm. - Ale teď jsme v bezpečí.
Ta bolest ještě neodezněla.
Tohle je z Jonasova počítače. - Dohoda o odškodnění, prodej půdy, e-maily mezi
Jonasem, Bakmanem, Krůnem a Kajem –. Něco tu vážně nehraje.
Ukaž.
Všechny mé dokumenty jsou datované týden předtím, než jsem se hodila marod.
Dobře…
Ale ty smlouvy, které použili, vznikly jindy. Měsíc před podpisem.
Cože, oni - antidatovali smlouvy?
Jo. - A zfalšovali můj podpis.
Ne…
Neexistuje žádná smlouva s jakýmkoli obchodem. Nemají zájem.
Co?
Cože? Počkej, a co IKEA? Mají být v tý velký hale.
Ne. - A až to krachne, Jonas už bude pracovat pro Bakmana a Krůna. - Už mají
dohodu.
– Je to tu všechno.
Sakra, začíná mi kručet v žaludku. - Kolik je hodin, Evo?
Hm, vydrž, je…
– Už je sedm.
Sedm? Už je sedm? Zatraceně, mají hodinu zpoždění. - Proč se na tomhle podělaným
místě nemůžou držet rozpisu?
Uf, to je zima. Půjdeš se mnou do chatky?
Dobře, máš tam něco k jídlu?
Čipsy a červený.
To beru.
Potřebuješ spořák. – Hm.
Tak spořák, jo? – A co akcie?
No, jestli jsi borec,… tak si pořídíš krypto peněženku.
To jo.
Přemluvil jsi Káje, aby padělal můj podpis? - V tom jsi fakt dobrej. - Nechat
ostatní, aby ti zařizovali kšefty, že jo?
Hou, hou, hou, hou, hou. – Zadrž laskavě. O čem to tu sakra meleš?
Jo, o čem to sakra meleš?
Taky ti nabídl džob u Bakmana a Krůna? - Vyšší plat a cesty do Dubaje?
-Eh, ještě to není oficiální, že ne? -Pš š š š š š š. – Eh, eh. – Lino, sakra…
Vím, co jsi udělal. -
IKEA nemá zájem. – Nikdo nemá.
Můžem si promluvit v soukromí?
Hm.
Eh, kamaráde, eh, chceš abych se přidal?
Ne, ne, v pohodě. - Ty tam hezky seď a - užívej. - Užívej! – Tak jo.
Co je?
Už chápu, proč jsem měla tolik práce navíc. - Přiměl jsi Ingelu, aby mě
zaměstanala spoustou zbytečných úkolů. - A pak jsi využil moji nemocenskou, abys
všechny přesvědčil, že je to celé moje vina.
Lino - Podívej se. - Mám tě rád.
Jsi chytrá, - moc chytrá. - Jen si říkám, - co tu opravdu děláš? – Nemáš být tady,
máš být tam. – Oba dobře víme, že ty patříš na mnohem - větší hřiště, Lino.
Tohle musí zůstat jenom mezi námi – ale vím, že v Bakmanovi a Krůnovi hledají nové
lidi.
Ze své pozici bych ti tam mohl zařídit moooc dobrou práci. - Za moc dobrý prachy.
– Byla bys tam šťastná. – Ha? - Zapomeňme na tyhle kraviny. – Co říkáš? -
Ne – Tak na to serem. -
Proč tvrdíš, - že tu IKEA nebude?
Bude snad?
To si piš. - Ale přijdou, až přijdou. - Nepotřebuju někoho, kdo papapapapapa -
dělá tohle. - Protože jen díky mě… jsme tady. Já zařídil všechno. - Je to moje!…
To já tam zítra půjdu s lopatou. Slyšíš mě? - Budu tam stát… před novinářema a
kopat!
Nebudou žádné příjmy, žádní turisti. Ten obchoďák bude fiasko. – Celá obec
zkrachuje.
- Odkud bereš tyhle kecy? – Co?
Z tvýho drahocennýho laptopu.
– Teď se dostáváš na hodně… tenkej led, Lino. Víš to, že jo?
Buď to přiznáš a – zastavíš stavbu, - nebo to vezmu na policii.
Jo, tenhle song miluju. - Anet, - vohul to, jo? – Anet? Hlasitěji. Tahle píseň pro
-mě hodně znamená. -Co?
-Co je tohle za posranou píseň? -Je to moc nahlas. Moc nahlas, - biač!
Tak jo, - zítra je taky den.
Hele. - Koho tu máme?
Hej, Sotisi! Kámo! - Hej, Sotisi, bráško!
Všechno v pohodě, jen jsem paranoidní ohledně tý Liny a – Co to kurva děláš? -
Co?!
Haló! - Jeny? - My už začínáme dostávat hlad… Haló? –
– Pane Bože – spravedlivé a pravdivé - jsou tvé cesty. – –
Jonasi! Jonasi, pomoc.
-Do prdele. – Panebože, on jí věší. -Co to…? – Kdo? – Kdo to sakra je?
Sotis? – Co se děje?
Lino! – Běž, běž… Pryč! – Honem! - Pryč! Utíkejte! Dělejte!
– Vstávej! - Vstávej!
Co se to kurva děje?! – Bože! – - Kurva.
Zavolej policii. – Dělej.
– – Je to hluchý.
Do prdele. Kurva. – Co budem dělat? –
– Raft. – Raft, pojď. –
Honem, - honem!
Kurva! … Jdu první! … Jdu první!
Co budeme dělat.
– Všude je krev. – Všude je krev.
Jen klid. - Evo, Evo! Uklidni se. Všechno bude zase dobrý, uvidíš, věř mi.
Neboj se, všechno bude zase dobrý.
Ne, ne, ne! Pusť mě! Nech mě! – Pusť mě! Pusť mě! –
Do prdele. – – –
Kterej zvrácený parchat to udělal?
Ten zasranej Frans z odboru životního prostředí. –
Co to děláš? – Pádluj, sakra.
Dej mi tu flešku.
Cože?
Teď mi jí dáš, - dopádlujeme na břeh, zavoláme policii a zapomeneme - na starou
zášť, jo? - Dej - mi – tu flešku. -
Dej mi jí!
Ty seš vážně magor. – Bože můj. – To je neuvěřitelný. – Bože. –
Kdybys mě jen poslouchala, Lino! – Mohli jsme být tým! - A jak dobrej, ha? – Ale…
ty… prostě musíš… být pitomá… hodná holčička? - Proč jsou kurva všichni proti
mně?! -
Ááááá.
No tak dobře. Zhluboka se nadechujeme nosem a vydechujeme pusou. - Jsme na
lodi,… která se potápí. - Co potřebujeme k přežití na potápějící se lodi? Jaké věci
potřebujeme?
Tak jo.
Myslím, že musíš –
Neser mě, Amíre!
Ale vážně, měl bys…
Jdi už do prdele, zatraceně! Já tohle umím.
Vidíš něco?
– Ne.
Poslouchejte. - Musíme vymyslet nějakej zatraceně dobrej plán.
Minibus.
Co s ním? – Co?
Minibus. – Jo, Jonas má přece klíčky, můžeme se…
K minibusu nechoď, prosím. - Já se z týhle chaty nehnu. - Neudělám odsud ani
-krok. – Je vážně tak těžký to pochopit? -Evo, nemůžeme tu zůstat. – Tady umřeme.
-Nikam nejdu. -Torbjerne?
Jo? - Ne.
Jste neuvěřitelní.
-Naďo! -Kam jdeš? … Naďo. - Ššš!
-A Amír, kde je Amír? - Ha? - Kde je? -Co?
Lino. - Lino!
Lino. –
Lino! – –
Lino. – Lino! – – Lino. -Lino. – -
Lino. -Lino. – -
Ššš. - Zhasni to. - Zhasni to.
Vidělas ho?
Je tam venku?
To ne. - Ne, - ne, to ne, to ne…
– Ne!
-Kurva. -Sakra!
Kurva.
Co? Ne, nechoď tam, zůstaň tu.
Hej. – To jsme my!
To je naprosto šílený. – Hele. – Poslouchejte. - Odteď se budeme držet
jenom pohromadě, ano?
Panebože.
Co je?
Anet.
Kdo to byl - v té masce? – Chudáček Káj! Ach Bože. - Káji! – Viděl jsi, co se mu
stalo? Prostě tam - ležel jako… – Bylo to tak – tak strašlivé. – Káji. Proč – proč
-ti to udělal. To je tak hrozné. -Aaa, - kurva. – Uh, -
Musí to zpátky na místo. -
Počkej. – Ukaž. - Nech to na mě. – Já to udělám. -
Tak, tak to ukaž. - – Uu ukaž. Podíváme se. – Uf. – Uf. Nechutné. – Uf.
-Jsi připraven? -– Ne, ne, ne, jo, jo.
Teď to trochu štípne.
-– Ty – zasraná– bábo! - -Je to jedno, buď zticha nebo tě nesešiju.
Dost. Už kurva.
A teď další. - Můžem?
Jo! –
Ták, ano.
No, a je to. Trochu zatahám.
No jo!
-Aa. – Hotovo. – Už je to dobré. -Dost,… dost,… dost, dost, dost. – Do
hajzlu. – Vypadám strašně. - Do prdele.
Panebože. – Panebože.
Jakej zkurvenej psychopat by tohle udělal?
-Možná to - je moje chyba. – -Co?
O čem to mluvíš?
No já. – Eh, já. - Chci říct, že… – já, já já, - já mu řekla, že sem jedem na
-konferenci. – Věděl to. -– Co tím myslíš?
-Řeklas komu? – Komu, Anet? -Řekla jsem mu to. –
Řekla jsem to Fransovi.
Fransovi? Proč se – do prdele, - stýkáš s Fransem?
-Jo. -My, my, my jsme přátelé.
Co? Přátelé?
Ano. –
Oh, - to ne.
-Už to chápu. -A co?
Že nemáš ani škrábanec. - Že ne?
Nemám, - ne. – Je mi to tak líto – Tak mě to mrzí.
Všichni jsou proti mě. - Všichni jsou proti mě. – Úplně všichni. Musím odsud
pryč. - Musím pryč.
Ale – počkej. - Počkej na mě! - Musím jít s tebou! Počkej na mě.
Sakra.
Počkej na mě, Jonasi. – Počkej, prosím.
Neutíkej mi, Jonasi. – Počkej na mě.
Roztlač mě. Tak tlač! Dělej. Tlač! Už jdee! Zaber, dělej, kurva. Už se blíží!
Zaber, buď užitečná! Dělej. No tak dělej, zatlač.
Eh, zastav. – Zastav. – Stůj, Jonasi. - Ne! –Stůj, prosím. - Počkej na mě! -
Jonasi! -
Vím, proč to děláš, Fransi. – - Ale prosím, poslouchej mě. - Je to dobrý.
Vážně. - Je to dobrý. –Já, já – já, Já jsem na tvý straně. - – Musíš mi věřit. -
Vážně jsem se snažila, aby pochopili, jak to nákupní centrum - ovlivní – životní
prostředí a občany a – Ale nikdo mě neposlouchá. – Chápu, že se zlobíš, já se
taky zlobím. - Chceš, - abych ti pomohla sundat tu hloupou hlavu? Co? - Musí být –
tak těžká - a navíc… se v ní musí špatně dýchat. – Ah.
Eh, - ty nejsi Frans. - Kdo jsi?
Nemáme nic, čím bychom odjeli, - nemáme ani telefon - a někde tam venku na nás
čeká zasranej vrahoun.
To doufám. Taky by mohl bejt někde tady vevnitř.
Mě bychom tu zůstat, dokud někdo nepřijede.
Do tý doby bude mít spoustu času nás zabít.
Ten kuchař se přece musí někdy vrátit. Chci říct, večeře takový zpoždění mít
nemůže, ne?
Ziplajna. - Jasně,… sveze nás přímo přes jezero.
Půjdeme tam společně. – Tak pojďte.
Pojď, Evo.
BEZ BOJE SE NEVZDÁME
Amíre, co to sakra děje? Pojď, musíme jít.
Nemyslím, že by to dělal Frans.
Co to je? –
A kurva. – Ten Polsonovic kluk.
To on našel svého otce - ve stáji.
-Kruci. -Pojď, Amíre.
Jo, pojďme.
-Jdeme na to. -Je v tom nějaký benzín?
-Vidíte někdo něco? -Ššš ticho!
Ššš.
Ššš, buďte potichu.
Tady je! Tamhle je! Tamhle! Tamhle! -
Evo? –
Rychle pryč!
-O bože. -Evo, počkej Evo!
-Běž Lino, běž Lino, utíkej! -Aaa tady, hej, hej!
Evo neutíkej, počkej na mě!
-Jo, aa, tak. Dobře. Ukaž, tak. -Co? Co?
-Pojď, jdeme. Dobrý? -Jo, jo.
-Ah. – O bože. - - Evo? – Evo, sakra. – -pak přinesu poštu, pak pustím pračku, pak
si naleju sklenku vína, pak se posadím na gauč a pustím si telku, pak se na něco
kouknu, pak zavolám mámě, snad bude v dobrým rozmaru a jestli jo,
tak ji vezmu sebou na procházku.
-Evo? – Evo, do háje. - Co to děláš, Evo? - Nemůžeš – nemůžeš být tady. Nechápeš to,
-Evo? - No tak. -Nesahej na mě! – Nesahej na mě!
Ještě krok, Lino. No tak! - Tak pojď. - Ještě krok. - Dokážeš to.
Co to – k čertu…?
-Možná Anet. – Buď opatrný. -Anet?
– Anet.
Je to ona? Prosím, ať je to ona!
Anet?
-Je to ona? -Anet? … - –
Utíkej, Evo. Sakra, utíkej.
Ty jeden zasranej parchante. -
Tak pojď! – Aaaa. - Pojď si pro mě! -
Sezona komárů letos začala brzo.
Tor– Tor– Torbjerne! –
Torbjerne?
Ah? - Skoro jsem ho dostal. – -
Jistě, Torbjerne. – Vedl sis skvěle.
– Víš co? - Teď půjdeme. - No tak, Torbjerne. – Půjdeme.
To nejde. - Ta svině – Ta svině. - Skoncujem to s ním. - Skoncujem to jednou
pro vždy, Evo.
Tak jo.
Tísňová linka, potřebujete pomoc?
Připravená?
Jo, co tvoje ucho?
-Co? - Cože? -Tvoje ucho.
Ucho.
Ucho?… Jo, to je v pohodě. Dal jsem si na něj náplast.
Tak dobře. – Tak jo, tak jo, to je dobrý. – Pojďme.
Jdem.
Ty otevřeš, - a já ho probodnu. - Na tři, ano? Jedna, - dva
– Tři. –
Ha? - Áááá! Evo! - Nesahej na Evu! - Pusť ji! - Nech ji být! – Nech ji být! – Nech
ji být!
-Ne! - Ne! - Ne! - Neee! -Je to dobrý, Evo. Teď jsme ho dostali! -
Dostali jsme ho. - Shoř, ty hajzle. – Jo, jo, jo, jo, jen hoř!
Naďo! - Naďo!
Tady, tady! Halóó.
Ahh, ty hajzle!
Co se tady vlastně stalo?
Byli jsme tu rozvíjet dovednosti. –