Downloaded from YTS.MX
Tohle je na americkém systému naprosto nejhorší.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Je to neetické a nemorální.
Rodiče nemají žádná práva.
Bylo by laskavější, kdyby vás zastřelili,
než aby vám sebrali dítě.
Proč to za tolik let nikdo nezměnil?
Je to na palici.
Proto vám to říkám.
Až vám dítě vrátí,
z nemocnice zmizíte a už se tam nikdy nevrátíte.
Jsem upřímně zděšená, čím vším si to dítě muselo projít.
- Příšery! - Nejsou tu příšery, máma je u tebe.
- Strkal jste hlavu do písku. - Důvěřoval jsem doktorům.
Přísaháte, že budete vypovídat zcela pravdivě a nic nevynecháte?
Přísahám.
Nemůžu si pomoct. Bojuju za své dítě.
Jak se mám cítit?
Panebože.
Řekněte mi, co se stalo.
A vy máte tu drzost se ptát, proč se bojím nemocnic?
Traumatizovali jste mě!
Povstaňte. Zahajuji soudní řízení 12. okrsku.
Chybíš mi a doufám, že se brzy uvidíme.
Určitě mě brzy uvidíš.
Musíme být jen trpělivé, ano?
POSTAREJTE SE O MAYU
24. ÚNORA 2021
Rodina se buduje s láskou.
S upřímností.
S důvěrou.
Jako rodiče se snažíme dát svým dětem maximum.
Všechno děláme pro ně.
A to jsme s Beatou dělali.
Ale nic mě nemohlo připravit na to,
čím si jako rodina projdeme.
Nic.
Toto je začátek výpovědi Jacka Kowalského.
Jde o oficiální výpověď. 25. října 2021, 9:02.
Pane Kowalski, rád bych se vás zeptal na vaši ženu.
Do Beaty jsem se zamiloval okamžitě.
Bylo na ní něco výjimečného.
Měla to v očích.
Byla upřímná.
Byla kouzelná.
Beata sem přišla z komunistického Polska,
když jí bylo 16 let.
Chodila na střední v Chicagu
a jednou mi vyprávěla,
jak jí učitelka řekla, že to nikam nedotáhne,
protože neumí dobře anglicky.
A to Beatě říct nemůžete, ona se nenechá odbýt.
Sám jsem u toho mnohokrát byl, když jsem se mýlil.
Šla na vysokou
a stala se z ní sestřička v katetrizační laboratoři
ve zdravotnickém středisku Loyola University.
Všem jim ukázala.
Beata si nejvíc na světě přála mít dítě.
Hned plánovala, jak bude vypadat pokojíček,
kupovala oblečení a zařizovala výzdobu.
Od začátku jsem věděl, že bude skvělá matka.
Bohužel se nám ale nedařilo počít.
I když to bylo stresující,
Beata se nevzdávala.
Ona to nevzdá.
A tehdy se nám narodila Maya.
Beata dělala všechno, aby Maya měla to nejlepší.
Hodiny klavíru, polská škola.
Dělala si poznámky o všech místech, kde Maya byla.
Byl to hřejivý pocit, sdílet v životě něco víc.
A o dva roky později se narodil Kyle.
Úplnou náhodou.
Ani jsme se nesnažili.
Vysnívala jsem si
zlatě a stříbrně,
bylo to jako scéna z filmu,
který každé zlomené srdce zná.
Na jaře roku 2015
se nám žilo dobře.
Beata pracovala jako zdravotní sestra
a pomáhala lidem s léčbou u nich doma.
Já byl hasič
a pak jsem šel do důchodu,
abych mohl trávit víc času s dětmi.
Měli jsme krásný dům v krásné čtvrti.
Splněný sen. Učiněný ráj.
Ale pak Maya onemocněla.
Toto je začátek výpovědi Mayi Kowalské.
Jde o oficiální výpověď. Pátek, 15. října 2021.
Ahoj, Mayo.
Rád bych si udělal představu o tvých symptomech
v době mezi roky 2015 až 2017.
Vzpomínáš si?
Pamatuju si, že jsem měla velké bolesti.
V rukou, v nohou, v chodidlech.
Byla jsem pořád letargická
a už jsem nebyla moc schopná se hýbat.
Pravou příčinu jsme neznali a postupně se to zhoršovalo.
Kdy začala mít problémy?
Nejdřív to nevypadlo vážně.
Myslela jsem, že má astma.
- Ale pak byla zahleněná. - Dobře.
Vykašlávala žlutozelený hlen,
měla zánět dutin a nemohla chodit ven.
Vždycky, když šla ven, tak se rozkašlala.
Začalo to problémy s dýcháním.
Měla zánět dýchacích cest.
Měla bolesti hlavy, rozostřené vidění.
Připadalo jí, že jí hoří kůže.
Není ti příjemné, když se nohou dotknu, viď?
Vtáčely se jí nohy.
To zvládneš, už jsi skoro u mámy.
Nemohla chodit.
Už tam budeš.
- Já vím. - Nevydržím to!
Už to nevydržím!
Pamatuju si, jak celou noc proplakala v hrozných bolestech.
Já vím.
Ale neměli jsme odpovědi.
To pro nás bylo nepřijatelné.
Mayo.
Buď silná.
Snažím se.
Jezdili jsme po doktorech,
z nemocnice do nemocnice
a hledali jsme odpovědi.
Beata byla jako zdravotní sestra velmi pečlivá
a zaznamenávala každou návštěvu u doktora
už od úplného začátku.
Ale všichni jen krčili rameny, že s tím nemůžou nic dělat.
„Nevíme, co to je.“
Poslouchám vás.
Chápu, že je to pro ni hrozně těžké,
ale abych pravdu řekl, pořád si nejsem jistý,
s čím bojujeme.
Když vám dítě říká, že nemůže dýchat,
může to být prostě úzkostná epizoda.
No…
Je tu pořád spousta otazníků.
Dejte mi chvilku.
Mami, to není úzkost.
Já vím, zlato. Já vím.
Jen se na to snaží přijít. Zůstaň klidná.
Věděli jsme, že je něco špatně a že nikdo nedělá dost.
Když se Beata vrátila domů, nešla spát.
Udělala si výzkum.
A tehdy našla doktora Kirkpatricka.
Mayo, můžeme tě natočit, abychom pomohli dalším dětem?
- Jo. - Dobře.
Podíváme se na tvou historii.
Asi před třemi měsíci
tě začaly bolet nohy, je to tak?
Vidíte, jak se jí vtáčejí?
Tomu se říká dystonie.
A je tak závažná, že ji nohy neunesou.
- Začneme testovat? - Jo.
Tak jo. Zkus zvednout pravou ruku
a uvidíš, jak vysoko se dostaneš, než budeš muset přestat.
To je ono? Velmi dobře, Mayo.
Poprosíme mamku, ať ti pomůže.
Půjde sem, zvedne ti nožičku
a ty zkusíš zavrtět prstíky u nohou, ano?
Zkusíš to?
Dáváš tomu všechno?
- Žádný pohyb, viďte? - Ne.
Dobře. Skvělá práce.
Chtěla bys deku, Mayo…
Když jsem se s Kowalskými poprvé setkal v září 2015,
bylo mi jasné, co s Mayou je.
Šlo očividně o KRBS,
komplexní regionální bolestivý syndrom.
Toto video konzultoval
doktor Anthony Kirkpatrick.
Co je komplexní regionální bolestivý syndrom?
Nejlépe to pochopíte skrze jeho vývoj.
Řekněme, že jste se zranili.
Víte, že za týden nebo dva bolest ustoupí,
otoky a zarudnutí zmizí a všechno poleví.
Jenže pacientům s KRBS se bolest
během této doby naopak stupňuje.
Zveřejněné případové studie tvrdí,
že případy KRBS dramaticky rostou
ve věku mezi 9–11 roky
a objevují se především u mladých dívek.
Pacienti popisují především pocit pálení.
Jejich kůže je nesmírně citlivá i na lehký dotek.
Představte si vznášející se pírko, hebké na dotek.
Pacienti tvrdí, že pocit připomíná spíše nůž, co se jim zabodne do kůže.
Tento syndrom byl popsán před více než 100 lety,
ale moderní medicína ho uznala až v 90. letech.
Přesto o tomto problému mnoho lidí neví
a mnohým pacientům bylo řečeno, že příčina je psychologická či smyšlená.
Po prvním vyšetření Mayi
mi bylo jasné že závažnost jejích symptomů,
léze, pocit pálení v nohou
a bolesti po celém těle,
ukazuje na KRBS v pokročilém stadiu,
které musíme okamžitě řešit a co nejdříve dostat pod kontrolu.
Léčili jsme přes 3 000 pacientů s KRBS.
A víme, jaká léčba je nejlepší.
Jde o ketamin.
Droga známá rekreačním užíváním v klubech
si buduje pověst mezi specialisty na zvládání bolesti.
Říká se jí ketamin a lékaři ji používají
k léčbě pacientů trpících chronickou bolestí.
Ketamin je bezpečná a efektivní léčba
pokročilého bolestivého syndromu.
Když se vám ketamin dostane do těla,
stimuluje mozek a všechno resetuje.
Zvyšuje krevní tlak, podporuje krevní oběh
a zrychluje dýchání.
S Mayou jsme nejdřív zkoušeli ambulantní procedury
relativně nízkých dávek.
Bolí to?
Ale nefungovalo to.
Tady…
Probral jsem s Mayou a její matkou
možnost léčby ketaminovým kómatem.
Někteří pacienti nad bolestí vítězí skrze kóma.
Doktoři použijí až padesátkrát silnější dávku
a vyvolají pětidenní kóma.
Vidíte, jak se stav pacientů zhoršuje.
Nic nezabírá.
Operace, léky, nervové blokády, nic nezabírá,
a tahle jediná věc funguje.
Dr. Kirkpatrick říká,
že experimentální léčba je dostupná pouze v Mexiku.
Když mi řekli, že budeme muset do Mexika,
nevěřil jsem tomu.
…na záda.
A pak nám řekli, že během toho může zemřít.
Mám pocit, že to zvládne dobře.
Bylo to děsivé,
ale neměli jsme jinou možnost.
Buď to podstoupíme, nebo bude Maye každým dnem hůř.
Tak jsme se rozhodli, že ji vezmeme do Monterrey, do Mexika.
MEXIKO, LISTOPAD 2015
Probudím se?
Ano, probudíš se z toho.
Budu normální?
Ano, ty jsi normální.
A až se vzbudíš, budeš úplně normální.
- Je mi divně. - Nejsi divná.
Je mi hrozně divně.
Vedeš si skvěle.
Vraťme se k tomu ketaminovému kómatu v Mexiku.
Pamatuješ si něco z té hospitalizace?
Pamatuju si ten pokoj.
Byla to vyšší dávka,
a tak se u mě projevily některé vedlejší účinky jako halucinace.
Ale vím, že tam byla se mnou máma, a to mi pomohlo.
Kóma, den první,
středa 18. listopadu.
Maye se daří dobře.
Dnes je pátek 20. listopadu.
Třetí den kómatu.
Maye se daří skvěle.
Pátý den kómatu.
Dnes ráno ošklivě zvracela,
tak jí museli dát víc ketaminu.
Šestý den kómatu, 22. listopadu 2015.
Miluju tě, Mayo.
Táta tě miluje. Kyle tě miluje. Corinne tě miluje.
Všichni tě mají rádi.
Ne! Nech to být, nezvedej to.
- Mami! - Ano, máma je u tebe.
Hej.
- Jsem tady. - Mami, jsou tu příšery.
Žádné příšery tu nejsou. Je tu máma a máma není příšera.
KETAMINOVÉ KÓMA DEN 6. 22. LISTOPADU 2015
Pamatuješ, že jsme se tě chtěli na něco zeptat?
Máma se tě na něco zeptá, ano?
- Ano. - Nesahej na brýle.
- Dobře. Mami? - Ano?
- Ahoj, Mayo. - Ano?
- Tady máma. Pamatuješ si mámu? - Ano.
To je dobře.
- Jak se jmenuje tvůj bratr? - Kyle.
Šikulka!
Daří se jí docela dobře, trochu se nám vrtí.
To není nečekané a řekl bych, že neměla žádné nepěkné halucinace.
- Souhlasíte? - Souhlasím.
Dobře. Mayo, mám jednu otázku.
- Jsi připravená? - Ano.
Ukaž mi to gesto, Mayo.
- Ukaž. - Tohle.
To je ono! Hele!
Zvládla to.
Maya se z kómatu probrala a bylo jí líp.
Řekla, že má hlad, to byla obrovská úleva.
Kóma zabralo.
Ketamin mi obrovsky pomohl s bolestí.
Měla jsem ztráty krátkodobé paměti
a občas jsem měla rozmazané vidění,
ale tyhle vedlejší účinky mi nevadily,
když to celkově pomohlo.
Dnes je 6. ledna, Mayo, máš za sebou ketaminové kóma.
Teď, když jsi to zvládla, stálo to za to?
- Jo. - Hodně to pomohlo.
Zvlášť od těch bolestí hlavy, viďte?
- Bolesti hlavy se zmírnily. - Jo.
- Jsou menší. - Jo.
- Bolesti nohou se zlepšily. - Ano.
Takže tak.
- Ano. - Je to lepší.
Zkusíme si další test. Můžeme, Mayo?
Dej si pravou ruku za hlavu.
Tos před tím vůbec nezvládla. Bolí tě to?
Ani ne.
Ani ne, dobře. Teď na druhou ruku, prosím.
- Tos před tím taky nezvládla. - Ne.
A říkali jsme, že je důležité…
Když jsme se vrátili z Mexika,
nemohli jsme si už léčbu doktora Kirkpatricka dovolit,
tak nám doporučil kolegu, doktora Hannu, který nám na pojištění
předepsal pro Mayu nízké dávky ketaminu.
To je už lepší. Miluju tě.
Já tebe taky.
Teď pomalu dolů.
Byla čím dál silnější.
Dystonie se vyrovnávala.
Nemohla používat nohy, ale ruce ano
a vedla si velice dobře.
Po tomhle výkonu bude Maya určitě potřebovat dvojitou dávku ketaminu.
Vrátila se do školy, smála se a hrála si.
Byli jsme šťastní, že něco konečně zabralo.
A rok to fungovalo.
Než přišel hurikán.
7. ŘÍJNA 2016
Už před hodinou byly špatné podmínky, nyní se ještě zhoršily,
hurikán Matthew se žene po východním pobřeží Floridy.
Mosty jsou zavřené.
Upozorňujeme občany, aby zůstali doma,
vycházet je příliš nebezpečné.
Maya měla recidivu.
Bolesti se jí vrátily velmi silně.
Stěžovala si, že jí bolí bříško.
A dospělo to do bodu kdy křičela, brečela
a prosila o pomoc.
Zavolal jsem Beatě do práce.
Dobře, počkej. Jenom zastavím.
Řekl jsem jí, že ji musím vzít na pohotovost.
Zastavil jsem u dveří.
Šli jsme na příjem
a odpovídali jsme pořád na ty samé otázky.
První sestra vůbec netušila, co KRBS je,
další taky ne.
Chtěly informace a ptaly se.
Tehdy jsem jim předal na telefonu ženu a ona mluvila s doktorem.
Na bolest bere nízké dávky naltrexonu
a orálně taky ketamin, který jí předepsal lékař.
Starala se jen o to, abychom jí dávali ketamin
znovu a znovu a čím dál víc.
Beata přijela za hodinu.
Byla útočná a náročná.
Matka byla velice panovačná.
Řekla mi: „Uděláte tohle a tohle.“
Beata jim vysvětlovala,
co je ke zvládnutí nemoci třeba.
Vy nechápete její diagnózu.
Nevíte, kolik přípravku je třeba ke zvládnutí bolesti.
Ale oni to prostě nechápali.
Existuje riziko respiračního selhání a zástavy srdce.
Na to mohla její dcera zemřít,
ale vypadala, že ji to vůbec netrápí.
Teď se vrátíme k tomu, když jsi přijela do Dětské nemocnice Johns Hopkins
dne 7. října 2016.
Pamatuješ si ten den?
Myslím, že si přímo ten den si nepamatuju,
ale vzpomínám si na začátky pobytu v nemocnici.
Pamatuju si, že jsem měla velké bolesti.
A bolelo tě břicho nebo nohy?
Nebo celé tělo?
Bolelo mě hlavně břicho. Vzali mě na pohotovost.
Pak mě převezli na JIP, nebo jak tomu říkají,
na intenzivní péči.
To je většina toho, co si pamatuju.
Dali Maye nízké dávky ketaminu, ale nezabíralo to.
Ani po několika dnech jsme neviděli, že by se Mayi stav zlepšoval.
Začali jsme zpochybňovat diagnózu komplexního bolestivého syndromu.
Beata věděla, že nízká dávka nebude stačit.
Ale oni neposlouchali.
A v té době začali být agresivnější,
hrozili, že z nemocnice odejdou.
A tehdy jsem se začal o Mayu obávat.
Řekli nám, že jestli se pokusíme odejít,
zavolají ochranku.
A pokud máte podezření na týrání dětí,
musíte kontaktovat Úřad pro ochranu dětí.
O pár dní později
jsem byl u Mayi v Johns Hopkins.
V jednu chvíli z pokoje odešla sestra
a vešla žena s tmavými vlasy.
Přísaháte, že budete vypovídat
čistou pravdu a nic nevynecháte?
- Ano. - Uveďte pro záznam své jméno.
Sally Marie Smithová.
Neřekla nám, co je zač.
Prostě vešla dovnitř, podívala se na mě a na Mayu.
Přišla
a chovala se jako normální doktorka z nemocnice.
Začala se vyptávat.
Kdybychom věděli, co je zač, vůbec bychom s ní nemluvili.
Ptala se, co Maye je, kde se léčila.
Ptala se na léky.
Jak jsem jí mohl dávat tak vysoké dávky.
Řekl jsem jí, že je to na předpis lékaře.
Doktore Hanno, mám tu 55 infuzí
od začátku ledna do 6. října 2016.
Rozumím, že jste také vydal několik receptů k orálnímu užití ketaminu
v domácím prostředí.
- Pamatujete si na to? - Ano.
Je možné, že bolesti břicha způsobily ty infuze?
Může to být vedlejší účinek.
Dával tomu dítěti tisíc miligramů naráz,
a to každý den.
To není rutinní dávkování ketaminu.
Mám pacienty, kteří užívají 1 500 mg denně.
Každý pacient je jiný.
Někteří si vyvinou toleranci
nebo postup nemoci vyžaduje vyšší dávky.
Tisíc miligramů během čtyř hodin,
to jí běžně zabíralo.
Několik doktorů,
včetně těch, kteří nahlásili zneužívání,
mělo podezření na Münchhausenův syndrom v zastoupení.
Münchhausenův syndrom v zastoupení.
Münchhausenův syndrom v zastoupení nebo zdravotní týrání dětí.
Münchhausenův syndrom v zastoupení je forma týrání,
kdy opatrovník poskytuje
falešné nebo zveličené informace,
ignoruje doporučení lékaře
a jeho jednání dítěti ubližuje.
Mluvila s námi nanejvýš deset minut
a chvilku na to odešla.
Měli jsme důkazy, které ukazovaly na zdravotní týrání dítěte.
A s nejvyšší pravděpodobností
se zneužívání dopouštěla zejména paní Kowalská.
Vrátila se sestra, co mi pomáhala.
Řekla mi, že musím odejít.
Protože moje dcera…
je v opatrovnictví státu.
Pamatuju si, jak jsme se na sebe s dcerou dívali.
A já nevěděl, jestli ji ještě uvidím.
Obvinili ji, že Maye dávala příliš velké dávky.
A mysleli si, že Maya ten syndrom předstírá.
V té době jsme si našli právníka.
Kowalské jsem poznala v říjnu 2016.
Když jsem se poprvé viděla s Beatou,
ohromilo mě, jaké má o nemoci své dcery vědomosti.
Hodně si toho prožila.
Byla u mnoha lékařů, aby dceři zajistila léčbu.
Velice se obávala o to, jak Maye bude,
když ji od nich nemocnice odizolovala.
Nedokázala pochopit,
proč to na Oddělení dětí a rodin udělali.
Vysvětlila jsem Jackovi i Beatě,
že tyhle případy jsou naprosto běžné.
Sociální pracovníci mají pravomoc děti odebrat.
Musí jen dokázat, že je možné,
že by dítěti mohlo být ublíženo.
Na Floridě je systém péče o děti zprivatizován.
Když Sally Smithová vyšetřovala Mayin případ,
byla zaměstnaná v Suncoast Center.
To je středisko, které vyšetřuje stížnosti na týrání dětí
v okresu Pinellas,
kde se dětská nemocnice nachází.
Dětem z Pinellas hrozí téměř 2,5násobně větší riziko
odebrání z péče rodičů, než je průměr celého státu.
Osobně tomu říkám průmysl péče o děti.
Ale musíte si něco uvědomit.
Když se v 70. letech sociální služby pro ochranu dětí zavedly,
jednalo se o děti,
které byly vystaveny nadměrným tělesným trestům,
byly bity,
měly zlomeniny nebo popáleniny od cigaret.
Nebo byly sexuálně zneužívané.
Tyto případy se stále dějí,
ale nedávno se začala používat nová diagnóza.
Zdravotní týrání dětí.
Každý rodič, který vezme své dítě
s neobvyklou nemocí k pěti různým doktorům,
protože se snaží zjistit, co je s ním v nepořádku,
může být obviněn ze zneužívání lékařské péče
a vystavení dítěte zbytečným lékařským procedurám,
aby vyhověl vlastní duševní poruše.
A jaký byl váš dojem z Beaty?
Myslím, že může působit…
občas až příliš přímočaře,
a to si někteří doktoři mohli brát osobně.
Domnívám se, že někdo v nemocnici se cítil dotčený,
a tak konflikt začal.
Jakmile jsem se dozvěděl,
že Sally Smithová případ vyšetřuje,
okamžitě jsem jí zavolal
a diagnózu jsem jí vysvětlil.
Jestli chce vidět důkazy, mám je připravené.
To jsem jí po telefonu řekl.
Za dva dny sepsala zprávu.
A zahrnula to do ní? Ne.
Informace jsem předala
podle svého nejlepšího profesního úsudku
a došla jsem k jasnému závěru.
Řekl jsem jí, že pokud bude pokračovat,
bude to mít katastrofální důsledky nejen pro dítě,
ale způsobí trvalou újmu celé rodině.
Varoval vás, že vaše vyšetřování
může mít za následek trvalou újmu na dítěti i rodině?
Nevím, jestli řekl přesně tohle.
Vím, že pár dní po našem rozhovoru něco zdokumentoval.
Přečetla jsem vám, co jsem napsala.
Nepochybně uznávám,
že vyšetřování a lékařský posudek
týrání a zanedbání péče o dítě může způsobit rodině trápení.
Tak byste popsala to, co se stalo Kowalským?
Trápení?
Nevím. Zeptejte jich, jak na to reagovali.
NĚKOLIK HODIN PO TOM, CO MAYA PŘEŠLA DO STÁTNÍ PÉČE
Mohla bych mluvit s Mayou?
Ptala jsem se sociální pracovnice
a ta říká, že s ní můžete mluvit až po zítřejším soudu.
Takže nemůžu mluvit s vlastní dcerou?
Polož to.
Ne, prý vám můžu říct, jak se jí daří, ale ne dnes večer.
Dnes s ní mluvit nemůžete.
Dali jste jí léky proti bolesti?
Už dostala Ativan
a další dostane v 11 večer.
Beata se soustředila na péči o Mayu.
Jestli se mnou dcera bude chtít mluvit, chci k tomu mít možnost.
Já se hlavně snažil
nepůsobit mezi námi a nemocnicí větší napětí.
Beato.
Přestaň.
Nechci, aby moje dítě trpělo.
Pořád je moje dítě.
Polož to.
Rozumím. A udělám vše pro to, aby rozhodně netrpěla.
Dobře. Díky, Thereso.
- Není zač. Hezký večer. - Vám taky. Nashle.
Místo abychom se podpořili,
tak jsme… Prostě to vybuchlo.
Oni to proti tobě použijou.
Musíš s těma kravinama přestat! Já chci dceru ještě vidět!
Nedělej to! Nemluv o lécích proti bolesti!
Nesmíš o tom mluvit!
Nasekáš víc problémů!
Já ji chci ještě vidět! Tak nedělej průsery!
- Nekřič před… - Ty to nechápeš!
Pojď sem. Ne, ty to nechápeš. Můžu se ptát na co chci.
Ne! Oni to proti tobě použijou, to ti garantuju! Obtěžuješ je!
Nech je na pokoji!
Nepodělej to!
Mám tě rád, mami.
Ale můžeš udělat, co říká, prosím?
- Můžeš? - Do prdele!
Prosím, poslechni tátu a nedělej…
On nemá vždycky pravdu.
Rozpadla se nám rodina.
A ta čarodějnice mi řekla,
že jí doma dávám ketamin nitrožilně.
Řekla jsem, že netuším, kdo jí to nakukal,
a ta hnusná ulhaná mrcha teď oznámila…
Dobře. Klid.
Já si nemůžu pomoct!
Bojuju za svý dítě. Jak se mám cítit?
Myslím, že je důležité, abyste zůstala klidná.
Zejména protože se na vás naštvali, Beato.
Můžu dokázat, že jste jen dodržovala lékařské předpisy.
Nic neukazuje na to, že si tu nemoc vymýšlíte
nebo její chorobu nějak zveličujete.
Ano.
Zítra v devět ráno se bude jednat o jejím umístění.
- Na to tam oba musíte být. - Ano.
Ano, budeme tam.
První fází případu je slyšení,
kdy soudce rozhodne, kam bude dítě umístěno.
Sociální pracovnice sepíše předběžné hlášení
a budou mít spousty svědectví z doslechu.
…přišlo mi podezřelé…
Jeden doktor řekl tohle, druhý tamto.
…měli jsme obavy…
Všechno je přípustné,
takže mohou snadno vyhrát
a rodiny jsou vůči systému velice zranitelné.
SEDM DNÍ V NEMOCNICI
PRVNÍ DEN VE STÁTNÍ PÉČI
Dobré ráno. Dnes nás čeká slyšení
k případu Kowalských, jednat budeme o umístění jejich dcery Mayi.
Vy jste rodiče Mayi A Kylea, je to tak?
Ano. Beata Kowalská. Máma.
Jack Kowalský. Otec.
Dobře, díky.
Dostal jsem kopii obvinění proti rodičům.
Dostal jsem také kopii lékařského posudku od týmu sociálně-právní ochrany dětí,
kde je zřejmě i předběžná zpráva.
Vzhledem k obviněním
je vhodné prozatím vydat zákaz styku
mezi matkou a Mayou. Vím, že…
Beato.
…padesátiletá žena zkolabovala u soudu.
- Otevřete oči? - Subjekt dýchá…
- Beato. Haló. - Beato, slyšíš nás?
Beato? Můžete otevřít oči?
Beata spadla na zem a praštila hlavou o podlahu.
Mayu svěřili do péče Úřadu pro ochranu dětí
v Dětské nemocnici Johns Hopkins.
Změnili jí léčbu,
protože říkali, že Beata má Münchhausenův syndrom v zastoupení.
Soudce nařídil Beatě psychologické vyšetření.
Beata na prohlídku šla.
A zjistilo se,
že Münchhausenovým syndromem v zastoupení netrpí,
ale má poruchu přizpůsobení a depresivní nálady
z toho, že jí sebrali dítě.
Pochopitelně, vždyť ji napadl systém.
PRÁVNÍK RODIČŮ
Beato, pokud jde o tyhle případy, jedno musíš pochopit.
Nejsou fér.
Nezajímají je důkazy.
Pracovala jsem s rodiči na 60 takových případech
a spolupráce je nejsnazší cesta k vítězství.
Dobře, jen tě na chvilku zastavím.
Každý den mi říkali,
že netuší, jak její onemocnění léčit
a já chci, aby se moje dcera léčila.
To je určitě pravda.
Ale jakmile se případ rozjede,
na ničem z toho už nezáleží.
Soudce ani tak nezajímá, že se v nemocnici mýlí,
spíš ho zajímá,
jestli svoje dítě ohrozíš nebo ne,
protože soudce se stará jen o to,
jestli ji může poslat domů, nebo ji tam zabijete.
Nejlepší způsob, jak takový případ vyhrát, je podle mě
všechny přesvědčit, že sis to rozmyslela
a budeš dělat, co se ti řekne.
A až se ti dítě vrátí,
z té nemocnice zmizíš a už tam nikdy nevkročíš.
Ale mezitím
umožním, aby se dceřin stav ještě zhoršil.
No, nemáš na vybranou.
Buď bude chvíli trpět, ale nakonec se ti vrátí,
nebo bude trpět pořád a ty už ji neuvidíš.
Aha.
Mayo, pamatuješ si, že by ti někdo v nemocnici řekl,
proč tě od rodičů oddělili?
Nikdo mi to neřekl přímo.
Musela jsem na to přijít sama.
A tušilas něco?
Bylo ti teprve deset,
ale měla jsi ponětí, co se děje?
Byla jsem zmatená.
Pořád jsem měla spoustu otázek, ale nikdo mi neodpověděl.
Jen říkali, že s nimi nesmím mluvit.
Vlastně jsem nic netušila.
Konečně mi dovolili Mayu navštívit.
Musel jsem dodržovat spoustu pravidel.
Nesměl jsem se ptát, jak se jí daří ani na její léčbu.
Nemohl jsem jí říct, kdy se vrátí domů.
Nesměl jsem moc mluvit o mámě.
Návštěva byla velmi krátká
a bylo to velice těžké,
protože jsem viděl, jak se její stav zhoršuje.
JACKOVY POZNÁMKY
MAYA MI ŘÍKALA, ŽE MÁ BOLESTI
ZHORŠUJE SE TO.
Říkala, že se jí nohy víc vtáčejí.
Že má další léze.
Ale nejhorší ze všeho bylo
vidět, jak slábne a slábne.
A když jsem přišel z návštěvy domů,
Beata chtěla vědět, jak se její holčičce daří.
Chtěla vědět, že postupují správně,
že jí dávají léky a všechno možné.
Nemohl jsem nic říct.
Víte, já nemohl…
Kdybych s tím začal,
přišel bych o možnost dceru navštívit
a naše dcera potřebuje, aby za ní někdo chodil.
Takže jsem mlčel.
Kyle, měl jsi možnost sestru navštívit
v dětské nemocnici, kde byla hospitalizovaná?
Ano.
A jaký jsi z ní měl pocit, když jsi ji navštívil?
Připadalo mi, že tam nechce být.
Bylo pro mě těžké být bez rodičů
a věřit lidem, které jsem vůbec neznala.
Dokonce tvrdili, že si to Maya vymyslela.
Je nemocná.
Snaží se lidem říct, co s ní je,
a nikdo ji neposlouchá.
To není správné. Znám svou dceru.
DOKTORKA: BYLA JSEM U MAYI,
NOHAMA SE NA VOZÍKU
ODSTRČILA O NĚKOLIK METRŮ.
SALLY SMITHOVÁ: JAKO DESETILETÁ
NEMŮŽE HRÁT DIVADÝLKO NONSTOP.
A ANI NEVÍ, ŽE DĚLÁ „FYZIOLOGICKÉ“ CHYBY.
V ÚTERÝ PRO SOUD TY JEJÍ „POSTIŽENÉ“ NOHY VYFOTÍM.
Domníváte se, že se Mayi stav zlepšil
od chvíle, kdy do nemocnice nastoupila?
Ano.
Přibrala.
Přestala brát množství léků.
Už neměla bolesti břicha.
Když tě do nemocnice vzali,
zlepšily se ti bolesti?
- Námitka. - Ne.
Ani ne.
Měla jsem bolesti pořád.
A když se KRBS neléčí,
bez léků, správné fyzioterapie
a taky be podpory, která v tom hraje roli,
se v podstatě nic zlepšit nemůže.
Do pokoje mi chodili doktoři,
ale vůbec mě neposlouchali, ignorovali mě.
Pět minut, dvě minuty.
Nebylo to poprvé, co jsem něco takového viděl.
Po pár dnech v nemocnici jí odmítli dávat ketamin.
A bez léčby vysokými dávkami ketaminu
úplně ztratila pohyblivost v nohou.
Začnou vznikat krevní sraženiny, které se mohou putovat do plic
a mohou být fatální.
Připadalo mi důležité,
aby Beta pochopila závažnost situace.
Že z lékařského hlediska Maya může zemřít pomalou a bolestivou smrtí.
(DOMNÍVÁM SE, ŽE TO ZPŮSOBÍ NESNESITELNÉ BOLESTI,
KTERÉ POVEDOU KE SMRTI TVÉ DCERY.)
- Haló, Beato? - Ano, tady Beata.
Mám na telefonu Mayu.
Jen jsem si chtěla zopakovat pravidla, ať neudělám žádnou chybu.
O případu nemluvte.
Můžete mluvit o tom, co dělá a jak se má.
Dobře.
Můžete mluvit.
Ahoj, Mayo. Jak se máš, zlato?
Ahoj, mami.
Ahoj. Jak se má moje sluníčko?
Hrozně se mi stýská, mami.
Mně taky, zlatíčko, mně taky.
Moc mi chybíš, ale musíme být trpělivé, ano?
Dobře.
Jak se ti spinkalo?
Šla jsem spát ve dvě.
Páni. Nemohla jsi usnout?
Ne.
Jsi v pokojíčku sama, nebo je u tebe Cathi?
Slečna Cathi sedí vedle mě.
Mojí dceři v Dětské nemocnici Johns Hopkins
byla přidělena sociální pracovnice.
- Uveďte, prosím, své jméno. - Catherine R. Bedyová.
Něco se nám na ní nezdálo,
tak jsme si ji vygooglovali.
Zjistili jsme, že byla zatčená za týrání dětí.
Beata, falešně obviněná z týrání dětí,
věděla, kdo je na druhé straně telefonu,
a nemohla pro své dítě nic udělat.
Teď jsi vstala?
Jo.
Kdo je dneska u tebe?
- Cathi. - Ano.
Ruší nás, já ji slyším, jak mluví.
- Maminko? - Ano.
Změňte téma.
Změním, jen říkám, že tohle je můj čas s dcerou.
Změňte téma, maminko.
Později jsem zjistil, že obvinění stáhli.
Ale Beatu to vyplašilo.
Cathi Bedyová mi řekla, že půjdu k pěstounům.
Řekla mi, že máma je v blázinci.
Řekla, že mě adoptuje sama.
Posadila jste si Mayu někdy na klín?
Ano.
Objala jste Mayu?
Utěšujeme spoustu dětí,
proto mi seděla na klíně a určitě jsem ji i objala.
Myslíte, že vás měla ráda?
Námitka.
Ano, no…
Taky myslím, že Maya bývala naštvaná,
protože jsem byla společně s doktory
tváří nemocnice.
Jak ti vysvětlili, že tě chtějí fotit?
Cathi Bedyová přišla k mojí posteli
a řekla:
„Jestli chceš k soudu, musíme to udělat.“
Rozhodnutí o těch fotkách udělali na risk managementu?
- Ano. - Svlékla mě.
Měla sportovní podprsenku a šortky.
Držela mě. Fotila mě.
Vyfotili jsme její ruce, nohy, obličej a břicho.
Brečela jsem a křičela jsem: „Ne.“
Nechtěla, abyste ji fotila, že?
Ne, nechtěla.
Nemohla jsem se vyjádřit jasněji.
Ale vy jste ji fotila stejně.
Bohužel ano.
Zavolala jste jejím rodičům
a zeptala se, jestli jejich dítě můžete takhle fotit?
Rodičům jsme nevolali.
Přišla jsem o Halloween, Den díkůvzdání, o narozeniny.
A pořád jsem myslela jen na to, kdy mě pustí a uvidím mámu.
47 DNÍ VE STÁTNÍ PÉČI 29. LISTOPADU 2016
Ahoj, Mayo. Jak se máš, zlatíčko?
Není mi dobře.
Není ti dobře?
Všechno je pro mě těžké.
Hodně pláču.
A ten Tramadol ti vůbec nepomáhá?
Ne, vůbec.
- A co ti ještě dávají na bolest? - Nic.
To mě moc mrzí, zlato.
Chtěla bych být u tebe, poškrabkat ti záda a obejmout tě.
Jo, já taky.
Dostala jsi ten dopis, co jsem ti psala?
- Od slečny Cathi? - Ne.
- Cože? - Cathi od vás dopis nemá.
Poslala jsem ho Charlotte.
O tom si promluvte s ní.
Dobře.
Už jsi mluvila s právníkem?
Ano, dneska přijede.
Dobře. Jen se chci ujistit, že s ním můžeš mluvit.
Jen po telefonu, protože ven volat nemůžu.
Jak to myslíš, že nemůžeš volat ven?
Nejsi ve vězení, ani v koncentračním táboře.
- Maminko. - Ano.
Jen se musí dovolit sestřičky, to je všechno.
Dobře.
Jaké bylo díkůvzdání?
Nic moc.
Já vím.
Pro mě to bylo nejhorší díkůvzdání.
Já nechápu, proč se to stalo.
Jo, je to těžké, je to moc složité.
Nic špatného se nestalo, a my teď trpíme.
Já vím. Moc mě to mrzí, zlato.
Moc mě to mrzí. Buď silná, ano?
Jo.
Modlím se za tebe každý den.
Já taky.
Buď silná.
Snažím se.
Dobře.
Maminko, musíte se rozloučit.
Musím teď řešit něco jiného.
Dobře.
- Díky, Mayo. Miluju tě. Pa. - Miluju tě, mami. Pa, mami.
Nevím, jestli šlo o to, že se Mayi ptala na léčbu
nebo co jí dávali
nebo na něco, o čem spolu neměly mluvit,
ale Cathi bohužel obvinila Beatu,
že se během telefonátů chová nepatřičně.
A pokusila se Beatě sebrat výsady.
Beata je silná, ale tohle ji zničilo.
TAKHLE UŽ DÁL ŽÍT NEMŮŽU.
JSOU TO MONSTRA A NIČÍ MĚ KOUSEK PO KOUSKU.
BEATA KOWALSKÁ
Pane Kowalský, věděli jste, že vaši ženu
vyšetřují kriminalisté z policejního oddělení v Sarasotě?
Netušil jsem, že probíhá vyšetřování.
Myslím, že jste vypovídal na záznam pro detektiva Grahamovou,
je to pravda?
Potkali jsme se, ale nevěděl jsem, že mě nahrává,
nedal jsem k tomu souhlas.
Řekla jste jim, že vyšetřujete týrání dětí, nebo ne?
Měla jsem odznak a pravděpodobně jsem se identifikovala.
Požádala jsem o rozhovor.
Sedli jsme si a příjemně si pohovořili.
NAHRÁVKA Z VÝSLECHU DETEKTIVA GRAHAMOVÉ
Můžete mi říct o vztahu s vaší ženou?
Jako v každém manželství je to nahoru a dolů.
A určitě se neshodneme na všem.
A na Mayině péči jste se neshodovali?
Ne, znám svou ženu.
Zůstane vzhůru do tří do rána, jen aby udělala výzkum.
Poslouchám ji a doktory.
Hlavně doktory.
Žádá Maya od mámy pozornost?
Snaží se ji potěšit?
Máma chce, aby byla nemocná, a tak je nemocná.
Bože, to snad ne.
Láska, náklonnost, péče a týrání se nemusí rozlišovat,
mohou se dít najednou.
Ano.
V hodně věcech spolu nesouhlasíme,
ale úmyslně by dětem nikdy neublížila.
To vám přísahám.
- Milujete svou ženu? - Ano, miluju.
Jenom…
Je dost průbojná
a teď se to ještě zhoršuje.
Jen nechce spolupracovat.
- To je komplikovaný případ. - Jistě.
Myslím, že někdo možná
bude čelit trestnímu stíhání,
proto se vás ptám.
Chráníte ji, nebo jste spoluviník?
Chráním své děti.
Děti jsou vaše priorita?
Přísahám na vlastní život a životy svých děti.
Klidně vás dám oba zavřít, pokud Maye bude líp.
Jestli jsem se provinil, zavřete mě.
- Rozhodně. - Ano, to přijímám.
Kdyby Mayu měli zítra propustit,
souhlasil byste s tím,
aby se už s matkou nevídala?
Ano.
Bez váhání.
Chtěli Jacka obrátit proti Beatě?
Předpokládám, že ano.
To by jim usnadnilo obžalobu.
Řekl, že by dal přednost dětem před svou ženou.
To se říct má.
Cokoliv jiného bude použito proti vám.
To je jediná správná odpověď.
Šel jsem domů. Řekl jsem Beatě, co se stalo.
„Co jsi jim řekl? Proč jsi to udělal?“
Řekl jsem jí, že nemám co skrývat.
Řekl jsem jí, že ji chtějí obvinit
a to doma způsobilo hodně stresu.
Určitě se cítila hodně zrazená.
63 DNÍ VE STÁTNÍ PÉČI, 15. PROSINCE 2016
Slečno Bedyová, řekla jste, že podle vás byla Maya
v péči nemocnice šťastná a dařilo se jí.
Ano.
Maya hýbala nohama a rukama bez bolestí.
Hrála dole na piano
a pohybovala se po nemocnici.
Viděli jsme, že se její stav lepší.
Chceš k tomu něco říct?
KRBS je nemoc.
Každý den vypadá trochu jinak.
Některé dny něco udělat zvládnu,
některé dny to zase nejde.
Den za dnem to vypadá různě.
Takže v tomhle se mýlí.
Pokud jde o bolest a děti, které bolestí trpí,
Maya nikdy nevykázala symptomy, které jsme viděli u ostatních.
Milá ctihodnosti. S láskou, Maya.
Dobrý den, tady Maya chtěla jsem vám napsat.
Nejdřív vám chci poděkovat za čas, který případu věnujete.
Vím, že víte, že chci domů.
Poslední dny je mi hrozně.
Je to čím dál horší.
K Vánocům si přeju jenom rodinu.
Každý den pláču a je mi moc smutno.
Ani jsem se nerozloučila s maminkou.
Každý den se modlím, abych se mohla vrátit domů.
V polovině prosince 2016
proběhlo slyšení o stavu případu.
Slyšení o stavu probíhala neustále
a Varinia Van Nessová přistoupila jako poradkyně.
To dítě má diagnózu KRBS,
a přesně na to ji rodiče léčili.
Z ústavního hlediska mají rodiče právo léčit dítě, jak uznají za vhodné.
A pokud…
Počkejte. Podle doktora je KRBS jen jednou z diagnóz.
Doktorka Smithová stále tvrdí něco jiného.
Byl to obrovský boj o moc.
Ale ať jsme dělali cokoliv,
soud opakovaně stranil
nemocničnímu personálu a doktorce Sally Smithové.
Soud ani tyto osoby nerozhodují,
o přesné diagnóze a její léčbě.
To je na rodičích.
Takové rozhodnutí bychom neměli dělat. Vůbec bychom tu neměli být.
Slečno Van Nessová, uklidněte se.
- Můžu mít poslední otázku? - Ano.
Mohla by třeba jen na chvilku
svoji mámu vidět a obejmout?
Obávám se, že ne.
Dnes ne.
Nedávalo mi smysl,
proč jí nedovolili obejmout vlastní dítě.
A když jsme tehdy od soudu odešli,
Beata byla zdrcená.
Úplně zdrcená.
A dodnes je mi jasné,
že to objetí už zpátky nedostaneme.
Je pryč.
Myslíte, že kdyby ji mohla obejmout, dopadlo by to jinak?
Ano, myslím.
Myslím si to.
Ten den jsme měli jít k sousedovi na oslavu narozenin,
na dětskou oslavu.
Řekla, že jenom zabalí dárek.
Ale nepůjde s námi.
Že si půjde lehnout, protože má migrénu.
Šli jsme s Kylem na oslavu.
A když jsme přišli domů,
byly dveře do ložnice zavřené.
Mysleli jsme, že spí.
Tak jsme si sedli a koukali na televizi.
Později večer
u nás někdo zaklepal.
Byl to její bratr Peter.
Peter chodil po domě.
Vešel do garáže.
A ozval se výkřik…
na který nikdy nezapomenu.
Moje jméno v polštině.
Jacek.
Zakřičel tak nahlas, že jsem pochopil.
Krizová linka, co se stalo?
Oběsila se v garáži.
Mami!
- Ne… - Nezavěšujte.
Kolik je jí?
Čtyřicet dva.
Panebože.
- Mami! - Ne, tam nemůžeš.
Posílám za vámi pomoc. Nechte prosím všechno na místě.
Dobře, jen sem někoho pošlete.
Jsou na cestě.
Naznačila vám vaše žena, co má v úmyslu?
Ne, ale moje dcera je nemocná a tam to všechno začalo.
Ta nemoc samotná byla hrozná.
- To je moje právnička. Můžu to vzít? - Ano.
- Debro. - Proboha!
- Moc mě to mrzí. - Mně je strašně, Debro.
Je mi to moc líto.
Je mi hrozně. Ten soudce byl tak chladný.
Vím, že je to kvůli tomu.
Protože jí to nedovolil.
To ji zabilo.
Mluvila o tom celou cestu domů.
Nevím, jak to řeknu Maye.
Nemůžu jí to říct a pak odejít.
Dobře.
Díky, Deb. Ahoj.
Vzpomínám si, jak mi Jack volal, že si jeho žena vzala život.
Byla jsem zničená.
Nemohla jsem tomu uvěřit.
OD: BEATA KOWALSKÁ PŘEDMĚT: DOPIS PRO SOUDCE HAWORTHA
Myslím, že z dopisu, který Beata napsala soudci Haworthovi,
je naprosto jasné,
že chtěla, aby její dítě z té nemocnice pustili.
Dělala si velké starosti o léčbu,
kterou Maye nasadili.
DOUFÁM, ŽE PŘIJMETE ZODPOVĚDNOST, ZA „ZHORŠUJÍCÍ SE STAV MOJÍ DCERY,
Chtěla se ujistit, že její dítě pustí.
A neviděla jiné východisko.
OD: BEATA, PŘEDMĚT: SBOHEM
KYLEOVI ŘEKNI, ŽE HO MOC MILUJU A ŽE DOUFÁM,
ŽE BUDE SILNÝ A ZŮSTANE BLÍZKO BOHU.
UŽ NEDOKÁŽU SNÉST, ŽE JSEM OD MAYI ODTRŽENÁ
A ŽE ZE MĚ DĚLAJÍ ZLOČINCE.
NEMŮŽU SE DÍVAT, JAK TRPÍ.
MAYA JE PRYČ UŽ TŘI MĚSÍCE! MILUJU VÁS, BEATA
EMAIL BEATY RODINĚ, NALEZEN PO SMRTI
DOKTOR 1: MÁMA KETAMINKY SE VČERA ZABILA. MOJE PŘEDPOVĚĎ BYLA BOHUŽEL SPRÁVNÁ.
DOKTOR 2: BOŽE… TO JE HRŮZA.
VÍM, ŽE JSME UDĚLALI SPRÁVNĚ, ALE TOHLE JE HROZNÝ. JE MI ZLE.
DOKTOR 1: UŽ SE MI TO S JEDNOU MATKOU STALO.
UDĚLALI JSME, CO BYLO PRO DÍTĚ NEJLEPŠÍ.
Ahoj, mami!
Ahoj, Mayo.
Jak se má moje sluníčko?
Hrozně se mi stýská, mami.
Mně taky.
Každou vteřinu se mi stýká.
Chybí mi, jak se vracíš z práce.
Chybí mi objímání a mazlení.
Chybí mi naše koupání v bazénu.
Po všem se mi stýská.
Zavři očička a představ si, že jsem u tebe.
Vím, že to není totéž, ale buď silná a neztrácej naději.
Já trpím. Chci domů.
Udělám pro to všechno. Slibuju.
Krátce po Beatině smrti
mi dovolili Mayu vzít
za odborníkem na Rhode Island.
Za doktorem Choprou.
Mayu vyšetřil
a potvrdil, že KRBS má.
Poslal zprávu k soudu.
A brzy na to Mayu pustili do mé péče.
PO 92 DNECH VE STÁTNÍ PÉČI, 13. LEDNA 2017
Mayo, to je skvělé, že se vidíme.
Jsem ráda, že jsi doma.
Chtěla by ses společně pomodlit?
Ano.
Pane Ježíši, beru tvou vzácnou krev
a pokropím s ní Mayu a svou rodinu.
Dávám ti svou rodinu.
Postarej se o všechno a postarej se o Mayu.
Amen.
O ČTYŘI ROKY POZDĚJI, 15. PROSINCE 2020
Máma byla soucitná.
Pečující, loajální, chytrá.
Je těžká vybrat pár adjektiv,
protože když si vybavím mámu,
nemůžu ji popsat jen pár slovy.
Drželi mě tři měsíce v zajetí
a pak mi řekli, že se budu moct vrátit do normálu.
To jsem slyšela tak ráda.
Připadalo mi, že všechny moje modlitby
a modlitby mojí rodiny byly vyslyšeny.
Ale přišla jsem o jednoho z nejdůležitějších lidí v životě.
A ani jsem se s ní nemohla rozloučit.
To bylo nejhorší.
Celou dobu jsem si myslela, že ji zase uvidím,
i kdyby to mělo trvat celý rok.
A pak mi řekli, že se to nestane…
Dáme si pauzu, ano?
Donesu ti vodu.
Mayu propustili v roce 2017
a my jsme se museli držet instrukcí soudu.
Neměla povolenou léčbu ketaminem,
takže jsme museli zpomalit.
Fyzioterapie trvala víc než rok,
ale z vozíčku se přešla k berlím.
A o rok později začala chodit.
Ale pořád měla bolesti.
Velké bolesti.
A kdykoliv se mohla zhoršit.
Maya teď může chodit.
Ano, Maya chodí.
Pořád má dolní končetiny oslabené.
Postav se. Šikula.
Udělala obrovské pokroky,
ale KRBS pořád má
a s tou diagnózou bude muset žít.
Děláme, co se dá.
Ale děti už nikdy nebudou jako dřív.
Je velmi těžké pochopit, co se Beatě honilo hlavou.
Myslela, že je to jediná cesta, jak dceru zachránit.
Moc mi chybí.
Ale občas mám vztek.
Je těžké hrát obě role.
I když se snažím, matku jim nenahradím.
Z té bolesti musí vzejít něco dobrého.
Jako reportérka pracuji pět let.
A k pravdě se nedostanete tak,
že prostě přijímáte, co se děje.
A tohle si říkalo o nějaké objasnění.
V roce 2019 jsem psala o péči o děti v Sarasotě
a narazila jsem na případ rodiny Kowalských.
Byl to tragický a komplikovaný příběh.
Když jsem se dozvěděla, že si Beata Kowalská vzala život,
úplně mě to zničilo.
Věděla jsem, že ten příběh musím pořádně prozkoumat.
Tak jsem začala pátrat.
Součástí mého vyšetřování byly rozhovory s Kowalskými.
Telefonovala jsem s doktorkou Smithovou,
aby mi řekla svou verzi.
Neoblomně trvala na tom, že neudělala nic špatného.
Ale zjistila jsem, že názory doktorky Smithové
se lišily od názorů jiných doktorů, včetně těch Mayiných,
doktora Kirkpatricka a doktora Hanny.
V lednu 2019 jsem článek o rodině Kowalských otiskla
a myslela jsem si, že začnu s něčím dalším.
Ale tehdy mi začal zvonit telefon
a chodit emaily,
a já si uvědomila, že je to daleko větší záležitost.
Postarejte se o Mayu.
Rozhovor s Ashley podruhé.
Vivianna, poprvé.
Když jsem si přečetla článek v Sarasota Herald Tribune,
uvědomila jsem si, že je to závažnější, než jsme mysleli.
Ahoj.
Uvědomila jsem si, kolik lidí si tím prochází.
Nemohl jsem tomu uvěřit.
Měl záchvat, protáčely se mu oči, třásl ne.
Nedýchal. Skoro neměl puls.
Začala zvracet.
Pak se jí objevily modřinky.
Jeli jsme do nemocnice.
Volali jsme záchranku.
Hned jsme volali záchranku, to se přece dělá.
Seděla jsem u stolu
a chodily mi další a další příběhy rodin.
Lidí, kteří šli s dítětem k doktorovi
a stali se obětmi systému.
Našli zlomená žebra a krvácení do mozku.
Našli staré a nové krvácení do mozku.
A já na to: „Co to říkáte? Jí je tohle a tohle.“
„Přivedla jsem ji kvůli modřinám.“
A pak jsem potkala Sally Smithovou.
Bojí se. Jsou zoufalí.
A jediný společný jmenovatel byla
Sally Smithová a Dětská nemocnice Johns Hopkins.
Mluvila s námi necelých 10 minut
a pak manžela zatkli za týrání dětí.
Byli jsme ve vězení a moje děti skončily v pěstounské péči.
Tyhle rodiny doufaly, že se jejich dětem dostane pomoci,
a někteří odešli v poutech.
Píšu téměř všechny hodnotící zprávy pacientům, kteří byli na příjmu
v dětské nemocnici za posledních 30 let.
Jsem rozumná, soucitná a pečující osoba
a rozhodně nemám v úmyslu rozervávat rodiny.
V nemocnici…
To, jak mluvili o mámě,
bylo naprosto šílený.
DOKTOR: VČERA JSME JI PŘESUNULI DO HERNY.
SEDÍ NA POSTELI A MÁ NA KLÍNĚ LAPTOP.
SALLY SMITHOVÁ: JEJÍ AKTIVITY BY SE MĚLY MONITOROVAT. KDO VÍ, ČEHO JE MÁMA SCHOPNÁ.
Snažili se mě přesvědčit, že mi máma ubližovala.
Že si moje KRBS vymyslela.
To je naprostý nesmysl.
Teď si to uvědomuju.
Nejdřív jsem byla dost zmatená
a z toho zmatku se stával vztek.
Drželi mě v nemocnici jako v zajetí,
daleko od rodiny, kamarádů, školy
a od člověka, kterého miluju.
Bylo to velmi frustrující.
Držela jsem to v sobě.
Protože mě rodiče vychovali tak,
abych byla vždycky laskavá a zdvořilá,
a to jsem dělala.
Víte co?
Spolupracovali jsme.
Ale když mlčíte, nic se nezmění.
Nemocnice musí zodpovídat za to, co zavinila.
Chceme spravedlnost pro mámu.
Chci vám říct, že ten telefonát nahrávám.
Je to v pořádku?
V pořádku.
Dnes se měl objednat jeden test
a já chci vědět, jestli proběhl.
No, tady nic objednaného nevidím.
Jeden měl být na Namendu
a druhý byl…
Nechal vám vzkaz a pak vám poslal email.
- Dobře, Beato. - Soudce jí povolil telefon.
- Je to nařízení soudu. - Přestaňte mě nahrávat.
Beata byla sestra, ne právnička.
Ale věděla, co nemocnice dělá.
Všechno dokumentovala.
Každý e-mail, každý vzkaz, každý telefonát.
A díky této dokumentaci můžeme podat žalobu.
Až nám začnou vykládat lži,
my budeme mít pravdu.
Když jsem slyšela ty telefonáty, jako matka jsem ji chápala.
Chápala jsem Beatinu frustraci.
Byla pod tlakem.
A bylo zřejmé, že napětí stoupalo.
Právníci jsou školeni z případů vynechat emoce,
ale nemohla jsem si pomoct.
Říkáte si, co kdyby to bylo vaše dítě,
co má strašné bolesti,
že se vám povede najít doktory i naději.
A to všechno vám najednou vezmou.
Většina rodin to vzdá.
Ne že by chtěly,
ale stojí proti velké korporaci a státu.
Většina rodičů nemá schopnosti, peníze, sílu ani právníky
se bránit, a tak přistoupí na soudní plán.
Právník mi doporučil soudní plán jako nejjistější a nejrychlejší cestu.
Soudní plán rodič přijme
a zavazuje se ke všemu, co stát žádá.
Musíte splnit takový seznam, abyste dítě získali zpět.
ZVLÁDÁNÍ VZTEKU
PÁROVÁ TERAPIE
Je snazší na plán přistoupit, i když jste nevinní.
Ale pokud plán podepíšete,
zbavujete nemocnici odpovědnosti.
Ale rodina Kowalských ho nepodepsala.
Beata by to neudělala.
Věděla, že má pravdu a bude bojovat.
Nevím, jestli viděli do budoucnosti,
ale to je odlišilo od ostatních.
Kdyby nebyla tak agresivní, žalobu bychom podat nemohli.
Žalujeme nemocnici,
doktorku Sally Smithovou a Suncoast
za způsobení emocionální újmy.
To znamená, že si byli vědomi toho, co dělají
a dotlačili ji k nějaké formě újmy.
Měli by zaplatit náhradu škodu,
a tím by měli být za provinění potrestaní.
Ta dívka, Maya, představuje pro nás všechny naději,
že za to Sally Smithová a systém zaplatí.
Chtějí být vyslyšeni.
Chtějí říct svůj příběh
a chtějí, aby je nemocnice a Sally Smithová slyšeli.
Chci, aby lidé viděli, že jsem nelhala.
A že ostatní rodiny, které si procházejí něčím podobným,
taky nelžou.
Mám KRBS.
Máma mi nemoc nepřivolala.
Chci, aby mi lidé věřili.
Slečno Kowalská, zvedněte pravou ruku.
Přísaháte, že budete vypovídat
zcela pravdivě a nic nevynecháte?
Ano.
Oficiální výpověď.
Je 28. srpna 2020, 9:57.
To je začátek výpovědi Kylea Kowalského.
Oficiální výpověď z 15. října 2021, 9:01.
Žalobu na nemocnici jsme podali před pěti lety.
Vůbec nespíme. Myslíme na to pořád.
Jsou 2:41, záznam končí.
Je to naprosto brutální.
Žádal jste o druhý názor
někoho, kdo ketaminové kóma provádí?
O tom nevím.
Osoba, která by to zodpovědět mohla, je bohužel mrtvá.
Tím máte na mysli svou zesnulou ženu?
Přesně tak.
V šestém odstavci prohlášení uvádíš, že:
„odmítáš jít k doktorům nebo do nemocnic“.
- Vidíš to? - Ano.
Proč odmítáš chodit k doktorům nebo do nemocnic?
To je snad jasné.
Když jsem byla v nemocnici naposledy,
na tři měsíce mě unesli.
Nemůžu jít k doktorovi, nesnáším to.
Nesnáším nemocnice.
Dobře.
Můžete příště zvolit jinou taktiku při zpovídání mojí dcery?
Špatně to snáší, musíte být opatrný.
Zvlášť u dítěte.
Pamatuju si,
že jsem slyšela o mně sestřičky mluvit.
„Je lhářka, nevěř jí ani slovo.“
„Žádné bolesti nemá.“ To mi říkaly.
To lidem říkaly!
Nemáte ponětí, jak je to traumatizující.
A vy máte tu drzost se ptát, proč se bojím nemocnic?
Zbláznil jste se?
Umřela mi máma a už ji nikdy neuvidím!
Nikdy!
Musím chodit do školy, kde si holky povídají o tom,
jak chodí s mámou nakupovat.
Jak mají všechny tyhle drobnosti.
Víte, jak je pro mě těžké to poslouchat?
To myslíte vážně?
Traumatizovali jste mě!
- Chceš si dát pauzu, Mayo? - Jo.
Dobře. Výpověď končí.
PRÁVNÍ KANCELÁŘ ADVOKÁTŮ KOWALSKÝCH, DUBEN 2022
Jsme v poslední fázi příprav na soud.
Všichni jsou dlouho vzhůru.
Všude poletují papíry.
Podáváme návrhy na poslední chvíli. Zveme experty.
Všichni chodili za doktorem Hannou na léčbu ketaminem?
Nedávno jsme začali dešifrovat kódy,
které Johns Hopkins používal na fakturách pro pojišťovny.
A přišli jsme na to, že jim naúčtovali tři měsíce léčby KRBS.
Přesné té choroby,
o níž Sally Smithová tvrdila, že ji Maya nemá
a že si ji rodiče vymysleli.
Obhajoba to nebude mít lehké.
Proto se rvali zuby nehty,
aby se z toho vynechala porota.
A právě jsme zjistili, že si nemocnice najala
bývalého soudce odvolacího soudu,
takže budou mít velice silné právní zastoupení.
Porota se vybírá 4. dubna
a pak začne soud.
Ahoj, Mayo.
Kde je Kyle?
- Tady ho máme. - Zdravím.
- Máš se, chlapáku? - Jo.
Včera ráno
jsme dostali povolení jít k soudu.
A byli jsme nadšení.
A pak nám kolem půl druhé
přišla zpráva od odvolacího soudu,
že se řízení odkládá.
Takže…
v pondělí k soudu nepůjdeme.
Budeš v pořádku?
- Asi jo. - Dostaneme je.
- Ale… - Máme je v hrsti.
Chce to jen víc času.
To nám všichni říkají už roky.
Poslouchej.
Můžu ti říct,
že nemají žádné argumenty,
proto dělají, co můžou, aby nás k soudu nepustili.
Poslední, co chtějí, je,
aby rodina Kowalských svědčila a řekla svůj příběh.
Vytrvalostí zvítězíme.
PO ČTYŘECH LETECH ČEKÁNÍ
ODVOLACÍ SOUD ŘÍZENÍ ODLOŽIL,
ČEKÁ SE NA ROZHODNUTÍ, ZDA POVOLÍ NÁHRADY ŠKODY.
Bojí se, že nás uvidí u soudu.
Dělají, co můžou, abychom se tam nedostali a pořád soud odkládají.
Nechci, abychom si připadali poražení jako rodina.
Přišli jsme o mámu
a na tátovi je hrozný stres,
snaží se zvládat děti a ještě tohle všechno.
Prostě nechci, abychom s tím museli po zbytek života žít.
S čím?
Že jsme prohráli.
I v případech, kdy se obvinění stáhla nebo anulovala, škody už byly napáchány.
Děti byly traumatizovány,
reputace rodičů zničené.
I když obvinění stáhli a nepřipsali mi žádné provinění,
stejně mi lidi psali, že bych se měla zabít,
že moje děti patří do pěstounské péče
a doufají, že je nedostanu zpátky.
Snažili se rozdělit jejího otce a mě.
Chtěli, abychom se hádali, abychom se obviňovali.
Přišla jsem o spoustu kamarádů.
Přišel jsem o domov, o práci.
O dceru.
Naučila jsem se na to nemyslet, protože už je doma a…
Promiňte.
Nikdo vám nenahradí
ty výdaje na právníky, experty a obhájce.
Zadlužíte se. A my jsme byli na pokraji bankrotu.
Je to šílené.
Strávil jsem ve vězení přes 300 dní, než obvinění konečně stáhli.
Zničilo mi to život.
Je to strašidelné,
že něčí slovo vám může změnit život.
Na pediatry je velký tlak,
aby definitivně řekli,
zda šlo o týrání nebo o nehodu.
Ale tyhle případy jsou příliš komplikované
a nejsou černobílé.
Je to často šedá zóna.
A když máte jen jednu osobu, které se důvěřuje,
tak mohou její názory, vysvětlení, náhledy a předsudky
hrát obrovskou a velice nebezpečnou roli.
Od roku 2016 posílám Sally Smithové přání k Vánocům
s fotkou naší rodiny,
aby nezapomněla, že nás se jí rozervat nepodařilo.
Jeden rok mi odepsala, což mě dost překvapilo.
Tohle mi odpověděla.
„Pane a paní Grahamovi, opět jsem dostala vaše přání
a velmi mě mrzí, že jste stále tak rozčileni
ohledně mé role ve vyšetřování vašeho syna.“
„V okresu Pinellas je znepokojivý počet zanedbaných a týraných dětí.“
„Chápu, že jste přesvědčení, že váš syn k nim nepatří.“
„V přání jste zmínili,
že Tristan má další diagnózu,
když si najdete čas,
ráda si o ní poslechnu víc,
abych ji příště mohla náležitě posoudit.“
„Snažím se být důsledná a svědomitá.“
„Ale občas
bych si měla dát pozor na ‚šedé zóny‘.“
Šedé zóny existují.
Takže záleží jen na jejím názoru.
Proběhlo tolik případů,
tolik rodin bylo neprávem obviněných.
Kolikrát ještě dovolíme, aby ničili životy,
než je zastavíme a řekneme si, co je třeba změnit?
Co bude doopravdy třeba?
5. DUBNA 2022 JDE RODINA KOWALSKÝCH NA SLYŠENÍ,
ABY NAPOSLEDY POŽÁDALA O POKRAČOVÁNÍ SOUDNÍHO ŘÍZENÍ.
To nic.
Soudní síň H.
V pondělí nám zabránili vybrat porotu.
Teď je úterý
a my máme další možnost předstoupit před soudce
a uvidíme, jestli soud bude pokračovat
a jestli se zítra vybere porota.
Jestli ne, budeme s tím muset žít další rok.
Musíme už z toho strašného vleku vystoupit.
Včera jsem napsala prohlášení,
které bych soudu ráda přečetla
a doufám, že mě pro jednou vyslyší.
Chci, aby věděli, že máma byla dobrý člověk.
Aby věděli, že byla silná a odhodlaná.
Jdu tam hlavně kvůli ní.
Ten soud pro ně znamená všechno, protože bez něj si to neuzavřou.
Potřebují, aby si je svět vyslechl.
Nic se tím nespraví, ale aspoň budou moct konečně jít dál.
Povstaňte. Obvodní osud okresu Sarasota
tímto zasedá, přesedá mu soudce Hunter Caroll.
Posaďte se, prosím.
Přesunul jsem 2 000 případů, aby se tento soud mohl uskutečnit,
ale náš čas k zahájení procesu pomalu vyprchává.
Tak na tom jsem.
Chápu, ctihodnosti,
ale jsou tu polehčující okolnosti
a já mohu svou argumentaci
případně zkrátit na úplné minimum.
A co hodláte dělat s rozhodnutím odvolacího soudu,
který řízení odložil?
Nemůžu vybrat porotu, když se řízení nebude konat.
Nevidím důvod,
proč by soud porotu vybrat nemohl
a já udělám vše proto,
aby řízení proběhlo v určené době.
Chcete něco dodat, pane Altenbernde?
Nevím, jak by se to dalo zvládnout.
Připadá mi,
že momentálně tu máme příliš mnoho neznámých,
takže případ ze soudních spisů odstraním.
Vydám příkaz k přerušení řízení
minimálně do 4. května 2022
nebo do dalšího rozhodnutí.
Máme dnes ještě něco na pořadu?
Ano, ctihodnosti.
Rodina Kowalských je přítomná a chtěli by k soudu promluvit.
No, je to trochu neobvyklé. Co vy na to?
Nevím, o co tu jde. Nepřijde mi to jako dobrý nápad.
Asi bude lepší, když to ukončíme.
Tímto jednání přerušuji. Vydám zprávy.
Dobře, děkuji.
- Děkuji vám. - Ctihodnosti.
Povstaňte. Soud se odročuje.
Já nemůžu…
SOUDCE POTVRDIL, ŽE SOUD SE PŘESOUVÁ NA NEURČITO,
DOKUD ODVOLACÍ SOUD NEROZHODNE,
ZDA V ŽALOBĚ MOHOU BÝT ZAHRNUTA NÁPRAVNÁ OPATŘENÍ.
Jo.
Bezcitný svině.
Nepřestanou do nás kopat.
Je jim to u prdele.
Už mlč, prosím, nechci to poslouchat.
Pojď sem.
To není fér, tati. Nikdy to neskončí.
Nikdy to neskončí.
Nic nefunguje.
Každou noc se modlím.
A nic, nefunguje to.
Děti jsou úplně zdrcené.
Já jsem zdrcený.
Vyčerpá vás to.
Ale když to vzdáme a budeme zticha,
tak se to stane znovu.
Je to jen otázka času.
Tohle nekončí jen s Kowalskými nebo jen na Floridě.
Rodiny po celé zemi
se ozývají s tím, že je obvinili z týrání dětí.
Některé rodiny se v právním systému zaseknou
na celé roky a brání se.
Někteří rodiče jsou dodnes ve vězení.
Rodina Kowalských se za tyto rodiče postavila
a snaží se upozornit na tento problém,
který je zahalený hanbou a tajnostmi.
Jedeme.
Všechna okna jsou zavřená.
Chceme, aby Beatu vyslyšeli.
Máme zaostřeno?
Chceme, aby vyslyšeli Mayu.
Jo, skvělý. Díky.
Jsi v pořádku?
Chci mluvit.
Ale bez pláče to nezvládnu.
Nesnáším pláč.
To je v pořádku, že pláčeš.
To je normální.
Musíš se za sebe postavit, protože u tebe není máma.
Zavři očička a představ si, že jsem u tebe.
Vím, že to není totéž, ale buď silná.
Jestli se díváš, mami, chci, abys věděla, že tě miluju.
Posílám ti pusinky.
Poznáš, že jsou ode mě.
„Milá mami.“
„Když řeknu, že od té doby, co jsi odešla,
je život v prdeli, je vážně slabé slovo. “
„Táta, Kyle, a já jsme si museli zvyknout, že tu nejsi.“
„Táta se rozptyluje tím,
že pomáhá sousedům malovat.“
„Kyle dělá co může a rybaří celé hodiny.“
„Když mě vyčerpávalo věnovat veškerou energii škole,
začala jsem zaplňovat každou volnou chvíli kamarády,
pryč z domu a daleko od vzpomínek.“
„Ale jakmile se překročíme práh domu,
vracíme se do reality.“
„Chybíš nám.“
„Chybíš mi.“
„Pět let nám slibují soud.“
„Ale čím se víc se termín blíží,
tím víc ho posouvají.“
I když jsme zoufalí, nevzdáme se.“
„Budeme bojovat
za tebe a za tisíce dalších rodin,
které se ocitly ve stejně nešťastné situaci.
„Náš den přijde. Miluju tě.“
Já tebe taky.
Rodina se buduje s láskou.
S upřímností.
S důvěrou.
Jako rodiče se snažíme dát svým dětem maximum.
Všechno děláme pro ně.
A to jsme dělali i my s Beatou.
7. ŘÍJNA 2022 ODVOLACÍ SOUD
ŽÁDOST O NÁHRADU ŠKOD SCHVÁLIL.
SOUDNÍ ŘÍZENÍ PROBĚHNE 11. ZÁŘÍ 2023,
2 530 DNÍ OD DOBY, KDY MAYA VSTOUPILA DO NEMOCNICE.
V PROSINCI 2021 SALLY SMITHOVÁ A SUNCOAST
S KOWALSKÝMI SVOU ČÁST ŽALOBY VYROVNALI.
DOKTORKA SMITHOVÁ ODMÍTLA V TOMTO FILMU VYSTOUPIT.
NEMOCNICE VYDALA TOTO PROHLÁŠENÍ:
PRIORITA DĚTSKÉ NEMOCNICI JOHNS HOPKINS
JE BEZPEČNOST A SOUKROMÍ NAŠICH PACIENTŮ A JEJICH RODIN.
ZÁKONY O OCHRANĚ SOUKROMÍ LIMITUJÍ INFORMACE,
KTERÉ LZE O PŘÍPADECH POSKYTNOUT.
NAŠE ODPOVĚDNOST SE VÁŽE K DÍTĚTI V NAŠÍ PÉČI
A MÁME PRÁVNÍ ZÁVAZEK
INFORMOVAT ODDĚLENÍ DĚTÍ A RODIN PŘI PODEZŘENÍ NA TÝRÁNÍ NEBO ZANEDBÁNÍ.
PRÁVĚ TOTO ODDĚLENÍ SITUACI VYŠETŘÍ A ROZHODNE O TOM,
CO JE V NEJLEPŠÍM ZÁJMU DÍTĚTE.
SOUDCE HAWORTH VYDAL PROHLÁŠENÍ:
ROZHODNUTÍ O KONTAKTU MEZI MAYOU A JEJÍ RODINOU
SE ZAKLÁDALA NA SVĚDECTVÍCH
KVALIFIKOVANÉ LÉKAŘKY A PERSONÁLU NEMOCNICE, EXPERTŮ Z OBORU.
ROZHODNUTÍ SE ŘÍDÍ POSKYTNUTÝMI INFORMACEMI A ZAKLÁDÁ SE NA DŮKAZECH
JAKO V TOMTO PŘÍPADĚ.
POKUD VY NEBO VAŠI BLÍZCÍ MÁTE PSYCHICKÉ PROBLÉMY
NEBO POMÝŠLÍTE NA SEBEVRAŽDU, INFORMACE NAJDETE NA WANNATALKABOUTIT.COM.
RODINA KOWALSKÝCH JE JEDNOU Z MNOHA.
BĚHEM ČTYŘ LET NATÁČENÍ
JSME SE SPOJILI S VÍCE NEŽ STOVKOU RODIN
OBVINĚNÝCH Z TÝRÁNÍ DĚTÍ.
Náš syn Leo se narodil se vzácnou genetickou poruchou.
Všimla jsem si, že má něco s pravou nohou.
Plakala a divně hýbala rukou, když jsme ji zvedli.
Řekli nám, že je musíme vzít k vládnímu doktorovi.
Šli jsme na pohotovost a udělali jí rentgen.
Pediatr řekl, že není jiné vysvětlení
než násilné poranění hlavy.
Nezkoumali jeho anamnézu.
Nikdo nezkoumal, co se dělo.
Ptala jsem se, jestli nemůže jít o nějakou chorobu.
Protože mému synovi se nic nestalo.
A on řekl: „Ano, ale protože nemůže mluvit,
půjde spíš o týrání.“ A odešel.
Myslel jsem, že dělám správnou věc, že beru dítě do nemocnice,
neměla jsem ponětí, jaké to může mít následky.
Vešli jsme se dvěma dětmi a odcházeli jsme bez nich.
Byl jsem 15 let ve vězení.
Můj otec byl odsouzený a je ve vězení už 26 let.
Žádná presumpce neviny neplatí.
Naopak, musíte dokázat vlastní nevinu.
Nemůžu uvěřit, že tohle je systém,
která má děti chránit.
Nikdy nás nenapadlo, že se nám to může stát.
Ale může se to stát komukoliv a kdykoliv.
To trauma je navždycky.
Jo.
Překlad titulků: Antonie Dědečková